ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Катющенко В.П.                                                                                                       суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року                                                                                          Справа № 640/25601/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                Епель О.В., 
суддів:                                                       Карпушової О.В., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря                               Лісник Т.В.,
представника позивача                    Барановської В.В.,
представника третьої особи          Самчук М.В.,
третьої особи                                         ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року у справі

за позовом             ОСОБА_2 

до                     Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє 
самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_1 

про                     визнання протиправним та скасування наказу, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 30.10.2019 № 3325/5.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дійсно було порушено процедуру розгляду скарги ОСОБА_1 та прийняття оскаржуваного позивачем наказу, але такі порушення є формальними і не спростовують факту виявленого порушення позивачем порядку вчинення реєстраційних дій.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про задоволення позову повністю, зазначаючи, що скарга ОСОБА_1 підлягала залишенню відповідачем без розгляду, оскільки була подана з пропуском строку, що його не було повідомлено про розгляд такої скарги та проведення відносно нього перевірки, що він не надавав відповідних пояснень, а також тим, що у спірному наказі Мін`юсту не наведено жодного обґрунтування підстав, з яких він прийнятий.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження контролюючого органу та фактично самостійно перевірив наявність відповідних порушень при вчиненні реєстраційних дій за скаргою ОСОБА_1 , а також не врахував, що на момент розгляду відповідачем цієї скарги існував судовий спір про право власності на майно, з приводу якого вона подана.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 витребувано додаткові докази у справі та продовжено строк судового розгляду.
Відповідачем на виконання вказаної ухвали суду подано письмові пояснення та відповідні докази.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.03.2019 за результатом розгляду заяви № 33184082 державним реєстратором ОСОБА_2. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46046129, на підставі якого у Державному реєстрі прав було здійснено перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 до AT «Укрсоцбанк» (запис про право власності № 30777906).
Разом з заявою № 33184082 для державної реєстрації заявником подано документи для державної реєстрації прав: іпотечний договір від 28.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіна А.В. за реєстровим № 8880; договір кредиту від 28.12.2006 № 08-038/649к; заява ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.09.2017 (вимога про усунення порушень зобов`язання); лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої A.M. від 14.09.2017 № 654; повідомлення Укрпошти від 20.09.2017 № 0530013065542; довіреність від 22.10.2018 № 2286, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріна О.С.
У пунктах 4.1, 4.5 іпотечного договору від 28.12.2006, який було подано позивачу для вчинення вказаної реєстраційної дії, зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: - на підставі рішення суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; - шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку"; - шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".
Тобто, такий іпотечний договір від 28.12.2006 не містить відповідного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя заявником не було подано.
З доданого заявником повідомлення Укрпошти від 20.09.2017 №  0530013065542 неможливо встановити, що саме було скеровано АТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 .
27.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою щодо перевірки професійної діяльності державного реєстратора ОСОБА_2. 
25.10.2019 Міністерством юстиції України, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, та на підставі скарги ОСОБА_1 від 27.09.2019 прийнято наказ № 3717/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2.», яким:
- призначено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2.;
- утворено Комісію у складі: Михайлової Т.С. - начальника відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату; Октисюка І.П. - головного спеціаліста відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату; Дячка В.Б. - головного спеціаліста відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату.
28.10.2019 о 09:24 відповідачем було опубліковано наказ від 25.10.2019 №  3717/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2.» (https://minjust.gov.ua/news/acts/nakaz-pro-provedennya-kameralnoi-perevirki-u-derjavnomu-reestri-rechovih-prav-na-neruhome-mayno-derjavnogo-reestratora-komunalnogo-pidpriemstva-reestratsiyne-byuro-soroki-valeriya-mikolayovicha).
Також у матеріалах справи містяться супровідні листи від 28.10.2019 №  9129/19.3.2/33-19, від 29.10.2019 № 9170/19.3.2/33-19, адресовані КП «Реєстраційне бюро» та державному реєстратору ОСОБА_2
За результатами проведеної камеральної перевірки Комісією складено довідку від 28.10.2019, в якій зафіксовано порушення державним реєстратором ОСОБА_2. статей 10, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна без подання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (оскільки іпотечний договір № 8880 не містить відповідного застереження), а також документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги.
У зв`язку  з виявленим порушенням Комісією запропоновано відповідачу:
- тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік;
- направити матеріали проведеної камеральної перевірки щодо державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2. до постійно діючої комісії з питань акредитації суб`єктів державної реєстрації та моніторингу стосовно відповідності такого суб`єкта вимогам акредитації для розгляду та прийняття рішення відповідно до законодавства.
На підставі вказаної довідки та відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, Міністерством юстиції України прийнято наказ від 30.10.2019 № 3325/5, яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» ОСОБА_2. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік
Позивач, вважаючи такий наказ протиправним, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), Порядком здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (далі - Порядок № 990), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553). 
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо порядку проведення спірної перевірки.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання указаної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 N 990 затверджено Порядок № 990 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У пункті 1 Порядку № 990 закріплено, цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.
До розгляду скарги, поданої відповідно до Закону України «Про звернення громадян», з метою повного та всебічного її розгляду, що потребує отримання додаткових відомостей по суті скарги, зокрема пояснень державного реєстратора / суб`єкта державної реєстрації, копій документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, за ініціативою Мін`юсту можуть залучатися його територіальні органи.
У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами.
Згідно з пунктами 6-10 Порядку № 990 камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту.
Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.
Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.
Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.
Під час проведення камеральної перевірки комісія має право:
1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів;
2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах;
3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень.
Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.
У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік); прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів; пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.
За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.
Відповідно до частини другої статті 37-1 Закону № 1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:
1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;
4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;
5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Щодо суті виявленого під час перевірки порушення.
Згідно з частиною третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.
9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Пунктами 60, 61 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.
Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Відповідно до статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
За змістом частини першої статті 23 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:
1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;
2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано чітку процедуру проведення Мін`юстом перевірки щодо дотримання державним реєстратором нормативно визначеного порядку вчинення реєстраційних дій.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатами перевірки діяльності позивача як державного реєстратора було встановлено допущення ним грубого порушення приписів чинного законодавства, а саме здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя та документа, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем відповідної вимоги іпотекодержателя, що в сукупності свідчить про порушення позивачем, як державним реєстратором, ст.ст. 10, 23 Закону № 1952-IV.
При цьому, доводи апелянта про те, що відповідачем було неправомірно проведено відносно нього перевірку, оскільки скарга ОСОБА_1 , що стала підставою для її здійснення, була подана з пропуском строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян», апеляційний суд відхиляє, оскільки спірна перевірка проведена за спеціальною нормою ст. 37-1 Закону № 1952-IV та відповідно до Порядку № 990, що передбачають здійснення Мін`юстом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, а не за Законом України «Про звернення громадян», на який посилається апелянт.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наказ про призначення вказаної перевірки прийнятий відповідачем саме відповідно до вказаних законодавчих норм /т.1 а.с.17/. У свою чергу, як убачається з матеріалів цієї перевірки, скарга ОСОБА_1 стала підставою для виконання відповідачем покладених на нього контролюючих функцій щодо здійснення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
Твердження апелянта про те, що на момент розгляду відповідачем вказаної скарги існував судовий спір про право власності на майно, з приводу якого вона подана, судова колегія до уваги не приймає, оскільки предметом такої перевірки були не рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, відповідно до ст.  37 Закону № 1952-IV, а реєстраційні дії у Державному реєстрі прав, згідно зі ст.  37-1 Закону № 1952-IV, яка не передбачає зупинення та/або неможливості проведення відповідної перевірки за наявності судових спорів, зокрема про право власності.
Доводи апелянта про те, що його не було повідомлено про розгляд скарги ОСОБА_1 та проведення відповідної перевірки і що він не надавав відповідних пояснень, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, як відзначалося вище, перевірка проводилася не в порядку ст. 37 Закону № 1952-IV, а в порядку здійснення моніторингу за ст. 37-1 Закону № 1952-IV, яка в сукупності з нормами Порядку № 990 визначає іншу процедуру.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наказ про призначення перевірки в Державному реєстрі речових прав у відношенні державного реєстратора ОСОБА_2. був оприлюднений на офіційному сайті Мін`юсту.
Крім того, судова колегія зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття рішення (у даному випадку наказу Мін`юста) не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.
Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи,
Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження контролюючого органу та фактично самостійно перевірив наявність відповідних порушень при вчиненні реєстраційних дій за скаргою ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судовий розгляд цієї справи здійснений у межах предмета спору, доводів позивача і підстав його звернення до суду.
Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення цього позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.  Києва від 14 квітня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
          З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: