Номер провадження: 22-ц/813/8436/20 
Номер справи місцевого суду: 947/15440/20
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дьогтєва Сергія Гелійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2020 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, 

                                         В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи це тим, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3 зобов”язується сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року, а ОСОБА_2 відмовляється від позову. Провадження у справі закрито. 21 квітня 2010 року Київський районний суд м.Одеси виніс ухвалу, якою роз”яснив, що з ОСОБА_3 на підставі ухвали про визнання мирової угоди, підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року. Таким чином, ухвалою про роз”яснення, суд фактично встановив примусове стягнення аліментів на підставі ухвали про визнання мирової угоди, яка передбачала добровільну сплату відповідачем аліментів за домовленістю з позивачем. 
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01 вересня 2020 року заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий Київським районним судом м.Одеси 08 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року – таким, що не підлягає виконанню. Вимоги про зупинення виконавчого провадження залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Дьогтєв Сергій Гелійович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 01 вересня 2020 року скасувати та у задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Розгляд справи 24.11.2020 року відбувся в режимі відеоконференції через програмне забезпечення „ЕasyCon”.
До участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції приєдналася представник ОСОБА_3 адвокат Шевчук В.В.
Будучи у розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_6 та її представник адвокат Дьогтєв С.Г. в судове засідання не з”явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
23.11. 2020 року від представника ОСОБА_6 адвоката Догтєва С.Г. надійшла заява, в якій адвокат повідомив, що ним здійснена реєстрація в системі програмного забезпечення „ЕasyCon” для участі в розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами суду. Проте, 24.11.2020 року, в день судового засідання, до участі у розгляді справи не приєднався з невідомих суду причин.
За таких обставин, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених ОСОБА_6 та її адвоката Дьогтєва С.Г.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Задовольняючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що на момент визнання судом мирової угоди, вона не підлягала примусовому виконанню. 
З таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано мирову угоду, згідно якої ОСОБА_3 зобов”язується сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року, а ОСОБА_2 відмовляється від позову. Провадження у справі закрито (а.с.14).
21 вересня 2009 року Київський районний суд м.Одеси видав виконавчий лист (а.с.18).
Постановою головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ Саєнко О.П. від 02 листопада 2009 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не містить дій примусового виконання рішення суду (а.с.19).
21 квітня 2010 року Київський районний суд м.Одеси виніс ухвалу, якою роз”яснив, що з ОСОБА_3 на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23 липня 2009 року про визнання мирової угоди, підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року. 
На підставі вказаної ухвали, 08 червня 2010 року Київський районний суд м.Одеси видав виконавчий лист (а.с.84), на підставі якого державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ Рудик Т.С. від 23.01.2014 року було відкрито виконавче провадження.
Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.  Ці ж положення були закріплені в ч.4 ст.369 ЦПК в редакції від 18.03.2004 року.
Відповідно до узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, коли зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.
Відповідно до статті 175 ЦПК України, у редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 3 Закону України від 21 квітня 1999 року     № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного, на момент затвердження мирової угоди) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом.
Пунктом 5 статті 3 вказаного Закону було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.
Однак, Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» було виключено.
Отже, на момент постановлення 23 липня 2009 року ухвали суду про визнання мирової угоди, такий вид судового рішення, як ухвала про визнання мирової угоди, не відносилась до рішень, що підлягали виконанню державною виконавчою службою.
Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. 
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі №  127/2-1881/09.
За таких обставин, висновок районного суду, що ухвала про визнання мирової угоди станом на 23 липня 2009 року в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на той час та на час видачі судом виконавчого листа для примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди, не підлягала примусовому виконанню, є правильним. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження було відкрито на підставі ухвали про роз`яснення мирової угоди, якою суд фактично встановив примусовий спосіб стягнення з відповідача аліментів на підставі ухвали про визнання мирової угоди, яка передбачала добровільну сплату аліментів за домовленістю з позивачем. Встановивши, що ухвала про визнання мирової угоди станом на 23.07.2009 року не підлягала примусовому виконанню та законом не встановлено видача виконавчих листів на підставі ухвали про роз”яснення рішення, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи, яке є підставою для скасування (зміни) ухвали, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дьогтєва Сергія Гелійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.12.2020 року.

Головуючий:                                                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                А.П. Заїкін

                                                                       О.В. Князюк