ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1804/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2349/20 Категорія: 304090000 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       12 листопада 2020 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (скорочена назва – АТ «А-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
в с т а н о в и в :

У червні 2020 року АТ «А-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що на підставі анкети-заяви, підписаної 30.08.2016 року, ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC00000584005та отримання кредитної картки. На підставі цієї заяви їй надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.
Зміну кредитного ліміту за рішенням банку, а також пряму та безумовну згоду позичальниці прийняти будь-який розмір кредитного ліміту позивач обґрунтовував положеннями договору, що викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. 
Порядок нарахування відсотків за користування кредитом, можливість змінювати тарифи банку, обов`язок сплачувати банку комісію, підстави та розмір відповідальності у разі прострочення позичальником своїх зобов`язань позивач також обґрунтовував умовами договору, що викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг.
АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало позичальниці кредит у розмірі, встановленому договором. 
Відповідачка кредитними коштами активно користувалась, однак зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, кредитні кошти повернула не повністю, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 07.06.2020 складала 65176,11 грн., з яких: 25658,97 грн. – розмір заборгованості за кредитом: 37717,14 грн. – заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1800,00 грн. – пені.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в розмірі 65176,11 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю у зв`язку з недоведеністю його вимог.
Зокрема, суд виходив із того, що Анкета-Заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати пені за невиконання умов Договору. До позовної заяви позивачем додано два Витяги з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», при цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-Заяви 30.08.2016 відповідачка була ознайомлена саме з тими Умовами та правилами, витяги з яких долучено до позовної заяви. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з позовної заяви та долучених документів не можливо визначити та встановити розмір кредитного ліміту. Позивач не надав документальних підтверджень того, що Розрахунки заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC00000584005, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувалася відповідач, так як в Розрахунках та в Анкеті-Заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника. 
Судове рішення оскаржено в апеляційному порядку позивачем.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка своїм підписом підтвердила факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язалась самостійно знайомитись з їх змінами на банківському сайті. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальниця користувалась кредитними коштами, а отже визнавала умови кредитування. За позицією скаржника, суд неправомірно відмовив у стягненні відсотків. До даних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03.07.2019 у справі 342/180/17.
До апеляційної скарги долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 , якою скаржник підтверджує свої доводи про користування нею кредитними коштами.
Просить врахувати даний доказ та скасувати оскаржуване судове рішення як незаконне та необґрунтоване, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від відповідачки, у якому пояснила, що кредитну картку їй оформлено в торговому приміщенні при отриманні нею кредиту для оплати товару. Вказує, що перебуваючи в магазині вона фізично не могла бути ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на 663 аркушах. Відповідачка не погоджується з доводами скаржника про те, що користування нею кредитними коштами підтверджує її згоду з усіма запропонованими банком умовами. Банк не виконав вимоги законодавства про обов`язок повідомити споживача в письмовій формі про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. З приводу наданої позивачем виписки по банківському рахунку відповідачка зазначає, що суд апеляційної інстанції не має права брати її до уваги, оскільки апелянт не підтвердив наявність виняткового випадку, за якого доказ не був поданий до суду першої інстанції. Крім того, виписка не має ідентифікуючих ознак укладення саме договору №SAMABWFC00000584005, заборгованість по якому просить стягнути позивач.
Вважаючи рішення законним, відповідачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Заявляючи вимоги про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та пені, банк до позовної заяви додав лише розрахунок заборгованості, анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 30.08.2016, а також два витяги з умов та правил, що викладені на банківському сайті та не містять підпису позичальника. 
З анкети-заяви, підписаної 30.08.2016 ОСОБА_1 , встановлено, що вона виявила намір приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 6).
Анкета-Заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати пені за невиконання умов Договору.
З розрахунку заборгованості, доданої до позову, вбачається, що станом на 07.06.2020 банк нарахував заборгованість у розмірі 65176,11 грн., з яких: 25658,97 грн. – розмір заборгованості за кредитом: 37717,14 грн. – заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1800,00 грн. – пені (а.с. 5).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей  626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України)
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Банк у позові просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на банківському сайті. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Умов узгоджені з відповідачкою при підписанні анкети-заяви, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк не підтвердив узгодження з позичальником умов щодо нарахування відсотків та пені.
При цьому, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства (ст.ст. 625, 1048 ЦК України) позивач не пред`являв.
Тому вимоги позову в цій частині не підлягають до задоволення.
Що стосується стягнення тіла кредиту, то колегія суддів виходить із такого.
Заочне рішення у справі постановлено 08.09.2020. Однак до суду першої інстанції 10.09.2020 надійшли заперечення на відзив, в додатку до якого позивач надав виписку по банківському рахунку (а.с. 18-49) на спростування доказів та аргументів відповідачки, що були викладені у відзиві. Такий витяг з банківського рахунку (а.с. 56-57) долучений також і до апеляційної скарги.
З трек-номеру поштового направлення відзиву на позов на адресу позивача №2030109939475 вбачається, що відзив вручено банку 07.08.2020 (а.с.38).
Заперечення на відзив разом із долученою випискою по банківському рахунку направлено на електронну адресу суду першої інстанції 10.09.2020 (а.с. 46-51).
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач був обізнаний про дату розгляду справи по суті.
У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 (справа №200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
Зважаючи на те, що виписка по банківському рахунку була подана ще до суду першої інстанції, хоча і після постановлення рішення, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази про обізнаність позивача про дату розгляду справи судом, колегія суддів вважає за необхідне взяти її до уваги як доказ щодо заборгованості по кредитній картці.
З наданої банком виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 30.08.2016 по 04.09.2020 вбачається, що 30.08.2016 по картці ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000,00 грн. З виписки вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами, знімала готівкою, поповнювала готівкою в терміналах самообслуговування.
У відзиві до позову відповідачка долучила заяву Позичальника від 30.08.2016 № АВН0RO162610645, графік погашення кредиту по вказаному договору, довідку від 30.08.2016 про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість кредиту, стосовно придбання побутової техніки, мобільних телефонів, інших споживчих товарів. На підтвердження виконання кредитного договору від 30.08.2016 № АВН0RO162610645 ОСОБА_1 надала довідку Банку від 09.06.2018 № 8QMD-B4CU-6A9T-ES11 (а.с. 34-37). 
При цьому, відповідачка прямо не заперечувала факт користування кредитними коштами, а лише зазначала, що банк не підтвердив укладення з нею кредитного договору на заявлених у позові умовах, а виписку по банківському рахунку просила не брати до уваги, оскільки він поданий з порушенням процесуального закону.
Враховуючи докази у справі у їх сукупності, вбачається, що банк уклав з відповідачкою декілька договорів кредиту, один з яких – на придбання техніки, інший – на оформлення кредитної картки.
Виходячи з того, що банківською випискою по карті ОСОБА_1 , а також розрахунком заборгованості підтверджено факт отримання та активне використання кредитних коштів, то у зв`язку з тим, що такі кошти добровільно не повернуті кредитору, заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів підлягає стягненню в примусовому порядку з боржника.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про те, що між сторонами був укладений договір приєднання на тих умовах, що заявляє позивач, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Водночас, колегія суддів вважає, що банком доведено використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення кредитору.
Відповідачка не спростувала доводи позивача про наявність заборгованості, власних розрахунків не надала.
Тому, позов підлягає задоволенню лише щодо стягнення тіла кредиту в сумі 25658,97 грн.
За викладених мотивів, оскаржуване рішення слід скасувати в частині відмови у стягненні суми тіла кредиту, залишивши рішення щодо решти вимог позову без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційну скаргу позивача задоволено на 39,37%. Підтверджені понесені судові витрати позивача складаються з судового збору за звернення з позовом (2102,00 грн. – а.с. 4) та з апеляційною скаргою (3153,00 грн. – а.с. 66), всього на суму 5255 грн. 00 коп. 
Отже, з відповідачки підлягають до стягнення судові витрати, понесені позивачем, пропорційно до частки задоволених вимог в розмірі 5255,00 грн. х 39,37% = 2068,89 грн. 
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 вересня 2020 року скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту.
В цій частині ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25658,97 грн. 
В решті заочне рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати в розмірі 2068,89 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

        Судді