УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/3495/19
Провадження № 22-ц/4820/1389/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Гриньова А. М.,

розглянув у судовому засіданні цивільну справу №682/3495/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2020 року (суддя Маршал І. М., повне судове рішення складено 08 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр МВС у Хмельницькій області, про визнання права власності. 

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись у суд із вказаним позовом, зазначав, що у травні 2001 року йому видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії ХМСЛ № 007049 відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами правління 17 квітня 2001 року. Частка у майні визначена у розмірі 0,109% на суму 7419 грн. Майновий сертифікат зареєстрований Ганнопільськькою сільською радою 27 травня 2001 року за № 162. 30 березня 2004 року був укладений договір передачі в оренду майна колективом співвласників для ТОВ СГП «Дніпро». 15 серпня 2014 року на засіданні комісії по врегулюванню майнових питань ТОВ СГП «Дніпро» розглянута його заява про виділення майна в натурі і прийнято рішення про виділення в натурі майна: культиватора КФ-5.4 інвентарний № т-21, причіпа тракторного 2ПТС-6 інвентарний № Т-120, автомобіля ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 вартістю 4026 грн. На виконання вказаного рішення ТОВ СГП «Дніпро» видало накладну № 29 від 29 серпня 2014 року на отримання виділеного майна. Відповідно до вказаної накладної повернуто культиватор КФ-5.4, причіп тракторний 2ПТС-6. Автомобіль ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 відповідач відмовився повертати. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року, яке набрало законної сили 21 травня 2018 року, ТОВ СГП «Дніпро» зобов`язано повернути йому автомобіль ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 вартістю 4026 грн. На підставі рішення суду автомобіль ГАЗ-3307 був повернутий. Відповідач не повернув свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Він не має змоги перереєструвати автомобіль на своє ім`я. 
Тому, позивач з посиланням на статтю 392 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на автомобіль ГАЗ-3307 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 № НОМЕР_3 вартістю 4026 грн. 
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2020 року у позові відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що ним обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. 
Представник Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням самопочуття. 
Ураховуючи, що вимогами цивільного процесуального законодавства встановлені строки розгляду справи в апеляційному суді - 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження і заява про відкладення розгляду справи надійшла поза межами цього строку, відсутність доказів неможливості участі у судовому засіданні, можливість позивача, його представника заявити клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom, реалізацію позивачем права на викладення своїх аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи і вважала за можливе розглянути справу за відсутності позивача і його представника. 
При цьому виходили з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи або його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм 
Суд першої інстанції правильно установив, що у травні 2001 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП ССВ ім. Лесі Українки серії ХМСЛ № 007049. Частка позивача у майні пайового фонду визначена у розмірі 0,109% на суму 7419 грн. Майновий сертифікат зареєстрований Ганнопільськькою сільською радою 27 травня 2001 року за № 162. 
30 березня 2004 року колективом співвласників був укладений договір передачі майна в оренду для ТОВ СГП «Дніпро» строком на 5 років. 
15 серпня 2014 року на засіданні комісії по врегулюванню майнових питань ТОВ СГП «Дніпро» розглянута заява позивача про виділення майна в натурі та прийнято рішення про виділення в натурі майна: культиватора КФ-5.4 інвентарний № т-21, причіпа тракторного 2ПТС-6 інвентарний № Т-120, автомобіля ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 вартістю 4026 грн. 
На виконання вказаного рішення ТОВ СГП «Дніпро» видало ОСОБА_1 накладну № 29 від 29 серпня 2014 року на отримання виділеного майна. Відповідно до вказаної накладної повернута частина майна, а саме культиватор КФ-5.4, причіп тракторний 2ПТС-6. 
Автомобіль ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 відповідач відмовився повертати.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року, яке набрало законної сили 21 травня 2018 року, зобов`язано ТОВ СГП «Дніпро» повернути позивачеві автомобіль ГАЗ-3307 інвентарний № А-0178 вартістю 4026 грн. Під час примусового виконання судового рішення автомобіль ГАЗ-3307 був повернутий.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 07 серпня 2004 року автомобіль марки ГАЗ 3307 Самоскид-С, реєстраційний № НОМЕР_1 , 1992 року випуску, шасі номер НОМЕР_5 зареєстрований за ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дніпро».
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року. 
Відмову у позові суд обґрунтовував обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.
Такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду щодо обрання неналежного способу захисту порушеного права.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений частиною 2 статті 16 ЦК України.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права – саме заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.
З висновком суду першої інстанції, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, погодитися не можна. ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про визнання права власності на транспортний засіб, зазначав, що майновий пай був виділений йому у натурі у вигляді автомобіля ГАЗ-3307 вартістю 4026 грн з пайового фонду КСП ССВ ім. Лесі Українки. 
За правилами статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
Тобто при виділенні майна в натурі право спільної часткової власності на майно трансформується у право особистої приватної власності фізичної особи на виділене майно. До спірних правовідносин може бути застосована стаття 392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.
Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з таких підстав.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом статтей 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
Питання щодо виділення у натурі частки у майні колективного сільськогосподарського підприємства співвласникам врегульовано Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Типовим положенням про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року, а також Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3 зазначених Рекомендацій співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, в тому числі грошової компенсації вартості його частки.
Відповідно до Указу Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» повинні бути створені комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також для здійснення уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства, а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам) які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.
Згідно з пунктом 3 Типового положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, основним завданням комісії є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємства, у тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.
На підставі підпункту 10 пункту 4 Типового положення комісія вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачу їх у спільну власність.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що співвласники майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай в натурі з виділенням конкретного майна лише на підставі рішення загальних зборів співвласників. 
Комісія з врегулювання майнових відносин готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення в натурі, однак сама комісія рішення про виділення майна у натурі та передачу його будь-кому у власність не приймає, вирішення такого питання поза межами компетенції цієї комісії.
Наведене відповідає висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року за результатом розгляду справи № 612/579/16-ц, який апеляційний суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Позивачем не дотримано встановленого законом порядку набуття права власності на автомобіль як на майно, виділене власнику майнового паю в натурі.
Відповідно до матеріалів справи позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішенням комісії по врегулюванню майнових питань ТОВ СГП «Дніпро» від 15 серпня 2014 року, на засіданні якої була розглянута його заява про виділення майна у натурі, виділено йому в натурі автомобіль ГАЗ-3307. 
Зазначене рішення комісії, оформлене протоколом № 1 від 15 серпня 2014 року, не може бути підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль. Відповідно відсутні правові підстави для задоволення позову.
Апеляційна скарга не містить посилання на докази правомірності виділення конкретного майна пайового фонду в натурі на підставі рішення компетентного органу.
Такі докази не подані позивачем і його представником під час розгляду справи апеляційним судом, хоча для їх надання за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у справі оголошувалася перерва.
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині, оскільки у позові необхідно відмовити з наведених вище підстав.
У решті рішення суду належить залишити без змін.
Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення у частині мотивів його ухвалення, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Славутськогоміськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта