КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/11225/2020                                               

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
08 жовтня 2020 року                                                                           м. Київ                                                                                                                                             Справа 757/15485/19-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача                              Ящук Т.І.,
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.,
за участю секретаря судового засідання               Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», яка подана представником Куценком Олексієм Володимировичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,
встановив:
 
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він дізнався про те, що на належний йому на праві приватної власності автомобіль ВМW 320 І, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , 17.01.2017 року накладено обтяження у вигляді застави рухомого майна боржника - ОСОБА_2 на підставі договору застави НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 року, який не має будь-якого відношення до майна позивача, що порушує право власності позивача.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року позов задоволено. 
Припинено обтяження, застосоване відповідно до Договору застави НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 року на транспортний засіб ВМW 320 І, 1997 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 , який зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 16121611 від 17.01.2017 року.
Вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 17.01.2017 року за № 16121611 про обтяження транспортного засобу ВМW 320 І, 1997 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 .
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Куценко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Зазначає, що 20.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № НЕНLАЕ0000128630. Пунктом 17.9 Договору визначено предмет застави - автомобіль ВМW 320 І, 1997 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_5 , номер державної реєстрації НОМЕР_3 . Вказує, що  ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитно-заставним договором № НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 р. належнимчином не виконав. У зв`язку із невиконанням зобов`язань за вказаним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся  до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення заборгованості. 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року у справі № 202/27409/13-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 року у розмірі 23875,64 доларів США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 190841,72 грн. Тобто, судовим рішенням у справі № 202/27409/13-ц встановлено факт наявності заборгованості та невиконання зобов`язань ОСОБА_2 перед банком за кредитно-заставним договором № НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 року. 
Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що кредитно-заставний договір № НЕНLАЕ0000128630 від 20.08.2008 року не припинив свою дію, оскільки строк його дії пов`язаний із повним виконанням зобов`язання сторонами за договором, а відповідно право застави не припинилось в розумінні ст. 593 ЦК України, та, як наслідок, відсутні підстави щодо скасування обтяження рухомого майна. 
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив  залишити рішення суду без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372  ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент придбання автомобіля позивачем ОСОБА_1 не існувало зареєстрованого обтяження автомобіля, а відтак позивач є добросовісним набувачем та обтяження автомобіля є перешкодою позивачу у вчиненні права розпорядження власністю, а тому суд дійшов  висновку про задоволення позовних вимог.
Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2012 року позивач ОСОБА_1 придбав транспортний засіб - автомобіль марки BMW 320 I, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , що підтверджується довідкою Територіального Сервісного центру 8045 МВС України Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві за вихідним № 119/8045 ( а.с. 5).
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54884255 від 16.02.2018 року, автомобіль позивача перебуває під приватним обтяженням ПАТ КБ «Приватбанк», номер запису 16121611  від 17 січня 2017 року. Підставою для накладення обтяження зазначено договір застави HEHLAE0000128630 від 20.08.2008 року. Боржником по даному зобов`язанню перед банком зазначено ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Доказів того, що станом на 10.11.2012 року було зареєстровано обтяження вищевказаного автомобіля представником  АТ КБ «Приватбанк» суду не надано.
З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що позивач - ОСОБА_1 , не є ані боржником згідно договору застави HEHLAE0000128630 від 20.08.2008 року, ані обтяжувачем.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитно-заставний договір № HEHLAE0000128630. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором заставодавець - ОСОБА_5 передав в заставу банку нерухоме майно, а саме: автомобіль марки BMW 320 I, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 .
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № HEHLAE0000128630 від 20.08.2008 року у розмірі 23875, 64 доларів США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 190841, 72 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 000  грн., а також у рівних частках 2008, 42 грн. судового збору. 
 
Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, що перебувають у власності, не встановлені судом.
 Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором.
Відповідно до ст.  4 цього Закону, обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.
Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.
Згідно з ст. 572 ЦК України  в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Статтею 27 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
 
Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:
1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;
2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом
Тобто, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.
 
Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.
Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Разом з тим відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;  2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
 
З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк»  не надав суду доказів того, що станом на 10 листопада 2012 року відомості про обтяження рухомого майна -автомобіля марки BMW 320 I, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки станом на 10 листопада 2012 року відомості про обтяження автомобіля марки BMW 320 I, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 були відсутні, тобто на момент придбання автомобіля позивачем, зареєстрованого обтяження цього майна не існувало, а відтак позивач є добросовісним набувачем та обтяження автомобіля є перешкодою позивачу у вчиненні права розпорядження власністю.
 
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що  право застави не припинилось в розумінні ст. 593 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки станом на 10.11.2012 року  факт здійснення реєстрації обтяження автомобіля відсутній, а тому позивач вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України, адже станом на 10.11.2012 року відомості про обтяження цього рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні.  
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54884255 від 16.02.2018 року, приватне обтяження ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору застави від 20 серпня 2008 року, в якому боржником є ОСОБА_2 , зареєстровано 17 січня 2017 року.
Враховуючи, що  на момент придбання спірного автомобіля  позивачем ОСОБА_1 10 листопада 2012 року  відомості  про обтяження цього рухомого майна Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні,  за змістом  ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач є добросовісним набувачем та набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що третя особа ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за кредитно-заставним договором, кредитно-заставний договір не припинив свою дію - висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що станом на момент придбання автомобіля позивачем обтяження спірного автомобіля відповідно до кредитно-заставного договору від 20.08.2008 року було зареєстроване. Відповідно до  ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV від 18.11.2003 року реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права  при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», яка подана представником Куценком Олексієм Володимировичем,  - залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач:                                                              Ящук Т.І.
 
Судді:                                                                                   Немировська О.В.
 
Чобіток А.О.