Номер провадження: 22-ц/813/6254/20 
Номер справи місцевого суду: 522/22821/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 30

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року в цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 69118 грн. 36 коп. та судові витрати (а.с 2-88).
30 липня 2019 року рішенням Приморського районного суду м. Одеса (головуючий суддя Чернявська Л.М.) позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 69 118 (шістдесят дев`ять тисяч сто вісімнадцять) грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» судовий збір у розмірі 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. (а.с 105-106).
18 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через канцелярію Приморського районного суду м. Одеси подав апеляційну скаргу на рішення від 30 липня 2020 року. Апелянт вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Апелянт пояснює, що не був присутнім в жодному із судових засідань, тай його не було повідомлено про жодне судове засідання з розгляду даної позовної заяви, однак рішення було ухвалено не заочне, а в загальному порядку. На думку апелянта, судом не досліджувався зміст договору страхування №670519193.15, та не з`ясовувалися підстави здійснення виплати. Крім того, у апелянта є сумніви, які можуть ґрунтуватися на партнерській взаємодії позивача та ТОВ ВТП Інжпроект, оскільки ТОВ ВТП Інжпроект страхує свої автомобілі саме у позивача. Крім того, до суду було надано копію звіту № 12-054 від 06 січня 2016 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , однак у вказаному висновку відсутні будь які посилання на зв`язок збитків, завданих забезпеченому транспортному засобу з подією ДТП. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність конкретних механічних пошкоджень забезпеченого транспортного засобу, які виникли саме в результаті ДТП, яка мала місце 26 грудня 2015 року за участю транспортного засобу, належного апелянту. Як зазначає апелянт, судом першої інстанції не встановлювалося, чи звертався позивач до страхової компанії відповідача, щодо проведення взаєморозрахунків. Апелянта було позбавлено можливості витребувати у позивача усі матеріали страхової справи, а суд цього не зробив, однак матеріали страхової справи, скоріш за все, не містять усіх необхідних та передбачених Законом України «Про страхування» документів. Також апелянт зазначає, що джерелами цивільно-процесуального права України, окрім ЦПК України є Конституція України та Цивільний кодекс України в частині визначення форм та способів захисту цивільного права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, призвело до позбавлення апелянта на справедливий суд. Тому апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2019 року, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.116-126).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія» ІНГО Україна» внаслідок виплати потерпілому страхового відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, при цьому виплачена страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, тому з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія» ІНГО Україна» підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме у розмірі 69 118 грн. 36 коп. (119 118 грн. 36 коп.- 50 000,00 грн.).
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
На думку скаржника, матеріали справи взагалі не містять підтверджень наявності конкретних механічних пошкоджень забезпеченого транспортного засобу, що виникли в результаті ДТП 26 грудня 2015 року, за участю автомобіля скаржника, наведені доводи скаржника апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2015 року, о 12:30 годин в м. Одесі, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Mercedes н/з НОМЕР_1 по вул. Генуезька, 36, під час зміна напрямку руху, не впевнився у безпеці маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Toyota Prado н/з НОМЕР_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 10.03.2016 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
На момент ДТП транспортний засіб «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 був застрахований, відповідно до Договору страхування № 670519193.15 від 14.12.2015 року, укладеного з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія» ІНГО Україна» (а.с. 43-48).
28.12.2015 року ПАТ СК «Мономах» звернувся до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія» ІНГО Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 52-53). 
Для проведення оцінки з визначення вартості матеріальної шкоди автомобілю «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 позивач уклав договір про надання експертних та інформаційних послуг з ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до Звіту № 12-054 від 06.01.2016 року вартість збитків, заподіяних пошкодженому автомобілю «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 становить 119 118 грн. 36 копійок (а.с. 55-78).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що звіт № 12-054 від 06 січня 2016 року суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 не є належним доказом, оскільки ОСОБА_3 не є судовим експертом, оцінку було проведено без урахування фізичного зносу автомобілю та без участі відповідача, однак апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, зі Звітом № 12-054 від 06.01.2016 року про вартість матеріального збитку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився 11.01.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи, про що свідчить відмітка зроблена ним особисто на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 113). У матеріалах справи дійсно відсутні докази належного сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду зазначеної цивільної справи, проте під час звернення до суду із апеляційною скаргою відповідач, не згодний з методикою проведення оцінки матеріального збитку та маючи сумніви у висновках звіту, не замовив рецензії на нього, у порядку передбаченому Законом, отже наведені посилання скаржника на порушення оцінювачем Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (неврахування фізичного зносу автомобілю та не залучення скаржника до огляду транспортного засобу) фактично зводяться до звичайної незгоди відповідача з її результатами. 
Щодо посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи висновків автотехнічної експертизи, про проведення якої, за його посиланням, відповідача позбавив суд першої інстанції не залучивши його до розгляду справи по суті, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно до ч.ч. 1,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.103 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Наголошуючи на тому, що визначення матеріальних збитків, завданих власнику КТЗ не є достовірним дослідженням витрат, необхідних для ремонту КТЗ ані відповідач, ані його представник жодного разу відповідні клопотання про проведення автотехнічної експертизи не заявляли.
Так само, посилання скаржника на позбавлення його можливості надати свої докази, які б свідчили про наявність механічних пошкоджень, які мали місце на забезпеченому транспортному засобі до моменту події ДТП; позбавлення його можливості витребувати у позивача матеріали страхової справи не приймаються апеляційним судом, оскільки жодних клопотань стороною відповідача під час розгляду справи у апеляційному суді також заявлено не було. Так само сторона не була позбавлена можливості провести альтернативне експертне дослідження та надати його суду. 
Окрім цього скаржник зазначає, що позивачем не доведено, а судом взагалі не досліджувалось, яке відношення має ТОВ ВТП «Інжпроект», на рахунок якого було здійснено грошовий переказ суми, що стягується, до учасника ДТП. Однак, як вбачається з матеріалів справи, спеціалістом-оцінщиком було зробленого розрахунок вартості відновлюваного ремонту автомобілю «Toyota Prado», державний номер  НОМЕР_2  за умови виконання ремонтних робіт на СТО ТОВ ВТП «Інжпроект» (а.с. 62). З наданої до позовної заяви копії рахунку на оплату №ЗН000029291 від 04.01.2016 року вбачається, що саме ТОВ ВТП «Інжпроект» було виконавцем ремонтних робіт, загальна вартість яких склала 119 169,36 грн., за замовленням ПАТ «СК «Мономах» (а.с. 79-80). В подальшому ПРАТ «АСК «Інга Україна» вартість відновлюваного ремонту автомобілю «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 було відшкодовано безпосередньо виконавцю таких робіт - ТОВ ВТП «Інжпроект» (а.с.83). Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника на недоведеність відношення ТОВ ВТП «Інжпроект» до ДТП є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Посилання ж скаржника на партнерські взаємодії позивача та ТОВ ВТП «Інжпроект», надмірність, безпідставність страхової виплати та ухилення зазначених осіб від сплати податків є припущеннями позивача, у порушення ст.ст. 77, 80 ЦПК України, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, та є по суті суб`єктивною думкою відповідача та зводяться до його незгоди з розміром витрат на відновлюваний ремонт автомобілю «Toyota Prado», державний номер НОМЕР_2 .
Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і фактично зводяться до переоцінки доказів, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                  А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

29.09.2020 року                                                                 м. Одеса