УХВАЛА

22 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 480/31/19
адміністративне провадження № К/9901/25841/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Кашпур О.В.,
суддів – Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,  

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :          
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.  
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 9 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування», яким накладено на начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Визнано протиправним та скасовано пункт 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402 «Про результати службового розслідування» яким за шкоду, заподіяну державі стягнуто з майора ОСОБА_1 479 407 грн. 17 коп. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 та виплатити кошти, стягнуті з ОСОБА_1 на виконання пункту 12 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 14.06.2018 №402.
09 жовтня 2020 року зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).  
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого. 
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують  стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і  стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, як відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
За змістом пункту 10 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з частиною четвертою    статті 257 КАС України    такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби на посаді начальника бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 у званні майора.  
За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались, відносяться до справ незначної складності.
Доводи касаційної скарги про наявність підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, та посилання на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не приймаються Судом, оскільки застосування пункту 1 частини другої статті 353 КАС України і, як наслідок, скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд, можливе виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу. 
Інші доводи заявника зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленими судовими рішеннями за наслідками вирішення спірних правовідносин. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.    
Таким чином, за відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, викладена у пункті 1 частини першої статті 353 КАС України умова скасування судових рішень не може бути перевірена.       
Крім того, дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, Верховний Суд прийшов до висновку про відсутність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328            КАС України (в чинній редакції), крім того, судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України в поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. 
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О. В. Кашпур          
          
Судді:                                                                                                    О.Р. Радишевська   

                                                                                                    С.А. Уханенко