ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006719 пров. № А/857/4484/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Ніколіна В. В., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Хомич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (головуючий суддя Хома О. П., м. Львів, повний текст складено 03.03.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                                     В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.04.2019 №0037372-5513-1325.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 22.04.2019 №0037372-5513-1325. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати таке і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-УПІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено у новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України та введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
01 січня 2016 року набрав чинності Закон України № 909-VIII від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, було введено зміни до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема будівлі промисловості.
Підпунктом «є» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства.
Як встановлено судом, податковим повідомленням-рішенням від 22.04.2019 №00373772-5513-1325 позивачу як фізичній особі-підприємцю нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості: приміщення тваринницького комплексу №1 телятник літ: Ж-1, площею 841, 6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Податок нарахований за 2018 рік.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі по тексту - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання(юридичними та фізичними особами) в Україні; об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення, інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальне інформації.
Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать наступні класи: Будівлі промислові (код 1251) та Резервуари, силоси та склади (код 1251
До класу «Будівлі промислові» (код 1251) належать криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням.
До класу «Резервуари, силоси та склади» (код 1252) належать резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади, а також складські майданчики.
До групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) та підкласи «Будівлі для зберігання зерна» (код 1271.3) і «Будівлі силосні та сінажні» (код 1271.4).
Всупереч вищевказаному, судом першої інстанції приміщення тваринницького комплексу №1 телятник літ: Ж-1, площею 841, 6 кв. м. відносено до будівель промисловості.
Судом не беруться до уваги посилання відповідача на пояснення Підберізької сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо наявності у належному позивачу приміщенні деревообробних та інших будівельних матеріалів, що означає про неможливість використання належного йому об`єкта нерухомості за функціональним призначенням та основним видом економічної діяльності позивача (за КВЕД є: 31.01. Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі).
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).
Наведена позиція повністю узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17.
Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 у подібних правовідносинах сформовано правовий висновок, який полягає у тому, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції 2017 року) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з п.п. «а» п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
З огляду на вищенаведене, Головне управління ДПС у Львівській області приходить до висновку про наявність обов`язку щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а також у зв`язку із тим, що згідно відомостей, у позивача знаходиться на праві власності нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, загальною площею 841,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи викладене, не надано належної оцінки вищенаведеним норм законодавства, не у повній мірі з`ясовані обставини справи, що призвело до невірного застосування та неправильного вирішення справи по суті.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець у виконавчому комітеті Львівської міської ради 02.11.2005, номер запису про державну реєстрацію №24150000000009506.
Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 31.01. Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, 31.02. Виробництво кухонних меблів, 31.09. Виробництво інших меблів, 01.49 розведення інших тварин, 43.32 Установлення столярних виробів, 82.99 Надання інших допоміжних комерційний послуг, н.в.і.у., 95.24 Ремонт меблів і домашнього начиння, 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 47.62 Роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах, 63.99 Надання інших інфо 088;мац;ійних послуг, н.в.і.у, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 73.11 Рекламні агентства, 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну.
ФОП ОСОБА_1 належить на праві приватної власності приміщення тваринницького комплексу № 1 телятник літ: «Ж-1» площею 841,6 кв. м, що знаходиться за адресою: буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.10.2008.
ГУ ДПС у Львівській області 22.04.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення №00373772-5513-1325, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 31 332 грн. 77 коп. за податковий період 2018.
Розглядаючи спір, суд вірно врахував, що відповідно до підпункту 265.1.1. пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу податок на майно складається, в тому числі з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1   статті 266 Податкового кодексу встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пунту 266.3 статті 266 Податкового кодексу).
Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно вказав, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі по тексту - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні; об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення, інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.
При цьому суд першої інстанції вважав, що наявне у власності позивача як фізичної особи-підприємця приміщення телятника тваринницького комплексу відноситься до будівель промисловості.
У даній спірній ситуації поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що згідно Державного класифікатора будівель та споруд до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), до яких відносяться будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи та ін., а під кодом 1271.1 «Будівлі для тваринництва». 
А отже, покликання суду першої інстанції на застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є помилковим, оскільки приміщення телятника тваринницького комплексу відноситься до будівель сільськогосподарського призначення. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що як уже зазначалось вище податковим повідомленням-рішенням від 22.04.2019 №00373772-5513-1325 ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості: приміщення тваринницького комплексу №1 телятник літ: Ж-1, площею 841, 6 кв. м, що знаходиться за адресою: буд. 1а, вулиця без назви в селі Тарасівка Пустомитівського району Львівської області. Податок нарахований за 2018 рік.   
Відповідно до відомостей з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України від 12.11.2018 року № 24071111, одним із видів діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є розведення інших тварин (КВЕД 01.49). 
За правилами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу в редакції Закону № 2628-VIII від 23.11.2018 не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Попередня реакція п. ж) згаданої норми визначала, що  не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Для правильного вирішення спору є вирішення питання щодо тлумачення норми підпункту  «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а саме: чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.
Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК).
Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.
На користь висновку, що норма п.п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.  Як і  Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, у даному випадку на 2018 рік визначальним є належність вказаного об`єкта сільськогосподарським товаровиробникам, а позивач, як уже зазначалось вище, таким є(КВЕД 01.49).    
Аналогічна позиція викладена Веховним Судом у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі №0340/1905/18
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, в частині мотивів, наведених судом апеляційної інстанції, а в решті рішення суду – залишити без змін.  
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

                                                  
                                                П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково,  рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі № 1.380.2019.006719 – змінити в частині мотивів, у решті рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.    

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 12.10.20.