УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

28 жовтня 2020 року 

м. Київ
справа № 460/2937/20
адміністративне провадження № К/9901/27641/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Желєзного І.В.,

перевірив касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року (у складі колегії суддів Кухтея Р.В., Носа С.П., Шинкар Т.І.)
у справі № 460/2937/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

УСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила:
- визнати протиправною відмову нарахувати та виплатити державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю за періоди з 22.05.2008 до 22.07.2011, з 01.01.2014 до 02.08.2014 та з 01.01.2016, в передбаченому законом розмірі як інваліду II групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою;
- зобов`язати Головне управління ПФ України нарахувати та виплатити за вказані періоди без обмеження будь-яким строком пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком щомісячно і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком щомісячно.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 (суддя Комшелюк Т.О.) позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління ПФ України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 до 28.04.2011 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; державну пенсію як особі, віднесеній до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління ПФ України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 до 28.04.2011 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; державну пенсію як особі, віднесеній до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Головне управління ПФ України оскаржило в апеляційному порядку зазначене рішення суду першої інстанції. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 було відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.
21.10.2020 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що 26.10.2020 надійшла до Верховного Суду, у якій із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права просила скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 та направити справу для продовження розгляду. 
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 та Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 646/6250/17, від 19.03.2019 у справі № 806/1952/18, від 18.02.2020 у справі № 1840/3344/18 сформулювали висновки щодо застосування шестимісячного строку звернення до суду у справах за позовами осіб до ПФ України про зобов`язання нарахування та виплати пенсії. Суд апеляційної інстанції в ухвалі про зупинення провадження не навів мотивів, з яких суд дійшов висновку про подібність правовідносин зі справою №   510/1286/16-а. Вважає, що у цій справі та у справі № 510/1286/16-а різні предмети позову. 
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження у справі, Суд виходить з такого.
Предметом позову у цій справі є нарахування та виплата пенсії за минулий період без обмеження будь-яким строком.
Суд апеляційної інстанції зупинив провадження у справі з підстави, визначеної п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України, до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції за результатом перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 прийнято до розгляду справу №   510/1286/16-а та призначено справу до касаційного розгляду у порядку письмового провадження на 11.09.2019. Наразі перегляд Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у зазначеній справі триває. 
Справа № 510/1286/16-а була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду через відсутність однозначної практики щодо застосування шестимісячного строку, передбаченого ст. 122 КАС України у спорах щодо недоотримання особою регулярних соціальних виплат з вини суб`єкта владних повноважень, чи застосування за аналогією закону (ч. 6 ст. 7 КАС України) положень ч. 2 ст. 87 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; ст. 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 51, 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб» щодо нарахування та виплати суми пенсії, не отриманої з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, без обмеження будь-яким строком. 
Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у цій справі та у справі № 510/1286/16-а наявна змістовна подібність правовідносин. Тому суд мав право зупинити провадження у справі.
За умов перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №   510/1286/16-а з підстав відсутності однозначної практики у питанні застосування шестимісячного строку на звернення до суду у подібних правовідносинах, покликання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на інші постанови суду касаційної інстанції є неприйнятним. 
Суд констатує, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального закону є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення наведених норм процесуального права.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
З огляду на ч. 2 ст. 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали суду апеляційної інстанції про зупинення провадження у справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 460/2937/20.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний