КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа №754/6217/20                                 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Зотько Т.А.
 
25 листопада 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 528,41 грн. за кредитним договором №б/н від 05.04.2019 та судовий збір у розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.04.2019 в загальному розмірі 7 287,31 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. В задоволенні іншої частини вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.
Посилається на не дослідження судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу.
Звертає увагу на те, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13503/2020	
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. 
З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 05.04.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 10-12).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 13; 17-48).
Згідно з наданим банком розрахунком, у  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 11 528,41 грн., яка складається із:
6 383,11 грн. - заборгованості за тілом кредитом;
3215,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
904,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 525,16 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 6).
АТ КБ «ПриватБанк», зазначаючи, що відповідачем умови кредитного договору не виконуються, звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно статтею 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.
Матеріали справи свідчать, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.04.2020 виникла заборгованість у розмірі 11 528,41 грн., яка складається із:
6 383,11 грн. - заборгованості за тілом кредитом;
3215,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
904,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 525,16 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 6).
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто лише тіло кредиту.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи отримання позичальником коштів та не виконання своїх договірних зобов`язань, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6 383,11 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Також із позичальника підлягає стягненню штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 525,16 грн. - штраф (процентна складова), оскільки відповідно до умов споживчого кредиту передбачено сплату неустойки - штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.
Щодо стягнення з відповідача процентів, колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до п. 2,1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.
Згідно до п, 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 86,4% - для картки «Універсальна»; - 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про назву картки отриманої відповідачем ( «Універсальна», «Універсальна голд»).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави для стягнення 3 215,94 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 904,20 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, оскільки в матеріалах справи відсутні данні, яку картку отримав відповідач, а умовами договору визначені різні процентні ставки для різних карток.
Також приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
Разом з тим, укладеним між сторонами кредитним договором, а саме розділом 
3 паспорта споживчого кредиту передбачено строк дії договору 240 місяців.
Отже, кінцевий термін виконання обов`язку щодо повернення основної суми кредиту, що визначено через 240 місяців (20 років) з часу укладення договору (05 квітня 2019 року), на час звернення з позовом не настав.
Докази звернення позивача із вимогою про дострокове повернення кредиту, чи звернення відповідача із заявою про дострокове повернення кредиту, до позову не надані.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Оскільки доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять, тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання ще не настало.
У розділі 5 паспорта споживчого кредиту визначено порядок повернення кредиту, відповідно до якого кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначена таким чином, згідно з яким має бути внесено щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. 
З аналізу відповідної умови вбачається, що хоча сторони і передбачили внесення періодичних платежів із визначенням періодичного строку, однак розміру обов`язкової суми не вказали, а вказали лише обов`язок повернення частини від заборгованості у розмірі 5% на кінець попереднього місяця.
Оскільки підставою для нарахування передбачених статтею 625 ЦК України відсотків є наявність невиконаного грошового зобов`язання, а також прострочення цього виконання, а позивачем не надано докази прострочення грошового зобов`язання в частині стягнення основної суми боргу та не наведено розрахунок нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України відсотків щодо періодичних платежів, тому підстави для задоволення позову в частині стягнення відсотків за прострочення як основного зобов`язання, так і періодичних платежів відсутні.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в частині стягнення 3215,94 грн. - заборгованості за простроченими відсотками та 904,20 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та відмови у стягненні штрафів є необґрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 6 383,11 грн. заборгованість за тілом кредиту, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 525,16 грн. - штраф (процентна складова) та 3 376,91 грн. судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий:                                                                       В.В. Саліхов

Судді:                                                                                   І.М. Вербова

                                                                                              О.В. Шахова