УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/1279/20
Провадження № 22-ц/4820/1699/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №683/1279/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2020 року (суддя Цішковський В. А.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в : 
У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 16000 грн. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 250512,58 грн, у тому числі: 14320,68 грн – заборгованість за тілом кредиту, 234891,90 грн – заборгованість за простроченими процентами, 1300 грн – пеня. Кредитор може вимагати від боржника частину заборгованості за кредитом.
Тому позивач просив стягнути з відповідачки 133549,31 грн заборгованості, в тому числі: 14320,68 грн – заборгованість за кредитом, 119228,63 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 16 листопада 2010 року по 30 травня 2019 року.
Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 14320,68 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Укладений кредитний договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису відповідачки під публічно розміщеними Умовами та правилами. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість, отже була належним чином повідомлена про умови кредитування та погодилася з ними. Встановивши, що Банк надав кредит, а відповідачка його не повернула, суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів, оскільки застосуванню підлягала стаття 1048 ЦК України.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 16 листопада 2010 року між Банком і  ОСОБА_1  був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який не повернула. У подальшому кредитний ліміт був збільшений, а згодом зменшений, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Строк дії останньої з карток, виданої ОСОБА_1 , до січня 2017 року.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Рішення в частині відмови в позові про стягнення процентів суд мотивував безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, оскільки в анкеті-заяві відсутні умови щодо розміру та підстав нарахування процентів. Надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.
На підтвердження позовних вимог Банк надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
За розрахунком позивача станом на 31 березня 2020 року за договором виникла заборгованість. Позивач просив стягнути заборгованість відповідачки у розмірі 133549,31 грн, у тому числі: 14320,68 грн – заборгованість за кредитом, 119228,63 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 16 листопада 2010 року по 30 травня 2019 року. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Із анкети-заяви ОСОБА_1 від 16 листопада 2010 року вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена.
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за процентами за користування кредитом за період з 16 листопада 2010 року по 30 травня 2019 року. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, що безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.
У зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і неналежну оцінку доказів судом. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правильно відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних від простроченої суми на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач не пред`являв.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                        О.І. Талалай

Судді                 А.П. Корніюк

І.В. П`єнта