ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року                                                                         м. Чернівці
справа № 726/515/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПРАТ «УСК» Страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Мілінчук С.В.),-

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПРАТ «УСК» Страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 06 липня 2019 року ОСОБА_2 під час керування автомобілем, а саме здійснення маневру заднім ходом для виїзду на проїжджу частину дороги здійснив наїзд на неї, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового скалкового перелому зовнішнього відростку лівої великогомілкової кістки, які у відповідності до висновку СМЕ № 748 екс від 20.08.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я.
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Після отримання ушкоджень, проходила лікування у закладах охорони здоров`я, внаслідок чого було витрачено значні кошти на лікування.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/795/20 

Зазначала, що вона працює приватним підприємцем та отримує середньомісячний дохід у розмірі 17 500 гривень, та щомісячно сплачує за оренду приміщення для роботи 3000 гривень. Внаслідок ушкодження здоров`я, позивач не могла працювати протягом семи місяців, а тому не отримувала доходів та несла витрати по сплаті орендних платежів. 
У новій редакції цивільного позову поданого 27 квітня 2020 року, загальна сума на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки з вини відповідача становить 193 492,39 гривень, а саме на відновлення здоров`я 49 992,39 гривень, втрачений дохід в сумі 122 500 гривень. Витрати на оренду приміщення для збереження робочого місця на суму 21 000 гривень. 
Разом із тим вказувала, що внаслідок спричиненого ОСОБА_2 ДТП та подальшої реабілітації у зв`язку із погіршення стану здоров`я, неможливістю працювати та вести звичний спосіб життя, їй завдано моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 100 000 гривень.
Цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», яка здійснила страхове відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням у розмірі 35 300,22 гривень, та 1680,96 гривень моральної шкоди, однак позивач вважає розмір даної компенсації недостатнім та таким, що є меншим від її реальних витрат.
20 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_2 надіслано поштою грошові кошти в сумі 10 000 гривень, як моральну шкоду внаслідок ДТП. 
На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення, яким стягнути із ПРАТ «УСК» Страхової компанії «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на її користь майнову шкоду пов`язану із лікуванням у розмірі 14 692,17, стягнути із ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду (збитки) в розмірі 143 500,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 гривень, а також судові витрати.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2020 року позов задоволено частково.
        Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень. В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Свої доводи мотивує тим, що позивачкою в судовому засіданні не було доведено того факту, що завдану їй шкоду слід визначити в більшому розмірі, чим їй відшкодовано ним в сумі 10000 гривень та страховою компанією. Крім того, зазначає, що його цивільна відповідальність як володільця транспортного засобу була застрахована, і тому страхова компанія на підставі документів, які повинна була надати позивачка зобов`язана була відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. 
Розмір моральної шкоди, яку розраховує страхова організація, залежить від розміру виплаченої матеріальної шкоди і тому позивачка не позбавлена можливості отримати від страхової компанії і більшу суму відшкодування матеріальної шкоди, а також і суму моральної шкоди, яку страховик повинен перерахувати в залежності від сплаченої матеріальної шкоди.
Вважає, що виплачена ОСОБА_1 моральна шкода в сумі 11680,96 гривень, є достатньою сумою, оскільки належних доказів на обґрунтування заявленої суми позивачкою не зазначено. Вказує, що у нього немає можливості сплатити позивачці вказану нею суму моральної шкоди, так як його заробіток в середньому складає 3800 гривень на місяць.
Зазначає, що доводи позивача про недоотриманий нею дохід, та погіршення матеріального стану, оскільки немала можливості працювати в період тимчасової непрацездатності, спростовуються даними податковою інспекцією, згідно яких доходи позивачки в 2019 році склали 275 000 гривень, значно більше доходів в 2018 році, в сумі 210000 гривень.
Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 40000 гривень моральної шкоди, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому судом не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Посилається на те, що внаслідок завданої травми з вини відповідача вона з 06.07.2019 року неодноразово лікувалася на стаціонарі, перенесла важку операцію на нозі та протягом декількох місяців взагалі не могла рухатися, післяопераційний період включає комплекс медичних заходів, процедур та лікування для повної реабілітації та одужання, що тривають по теперішній час.
Враховуючи характер отриманих тілесних ушкоджень, період відновлення свого здоров`я, який триває по даний час, тимчасова відірваність від активного соціального життя в тому числі від роботи, важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, розмір заявленої моральної шкоди є обґрунтованим.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Рішення суду першої інстанцій оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, тому в іншій частині не переглядається.
      Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення із  ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 40 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у зв`язку із ушкодженням її здоров`я, лікування та відновлення її фізичного та психологічного стану було довготривалим, тричі перебувала на стаціонарному лікуванні, перенесла операційне втручання, зазнала фізичного та душевного болю, зазнала страждань пов`язаних зі зміною її сталого способу життя.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди.
Судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.01.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Потерпілою від вчинення кримінального правопорушення є ОСОБА_1 . Вказаним вироком також встановлено, що 06.07.2019 року, внаслідок ДТП, потерпілій ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового скалкового перелому зовнішнього відростку лівої великогомілкової кістки, які у відповідності до висновку СМЕ № 748 екс від 20.08.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я.
Внаслідок ДТП, потерпіла ОСОБА_1 проходила лікування - перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні для дорослих обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» м.Чернівці в період з 16.07.2019 р. по 31.07.2019 року. У вказаний період , а саме 22.07.2019 року їй було проведено оперативне втручання - остеосинтез виростків великогомілкової кістки пластинами з кутовою стабільністю.
В період з 16.12.2019 року по 26.12.2019 року ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЦНН ЛШМД, з діагнозом: посттравматична нейропатія малогомілкового нерва зліва вираженим парезом лівої стопи, порушенням функції ходи на фоні сентезованого консолідований перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки зліва (остеосинтез 22.07.2019 р), що підтверджується витягом з історії хвороби № 17404 від 26.12.2019 року.
Крім цього, в період з 05.02.2020 року по 17.02.2020 року ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні ОКЛ м.Чернівці з діагнозом : неправильно консолідований, внутрішньо-суглобовий синтезований перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки, посттравматичний остеоартоз лівого колінного суглоба, стійкий, виражений больовий синдром, рентген 2 ст., із вираженою згинально- розгинальною контрактурою, посттравматична нейропатія мілогомілкового нерва зліва з парезом лівої стопи, виражене порушення статико-динамічної функції лівої нижньої кінцівки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №2191/154.
Відповідно до поліса № AM/5046746 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент вчинення ним ДТП була застрахована, страховиком є ПРАТ «УСК» Страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп».
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з обґрунтованості і доведеності позовних вимог, що підтверджені наявними доказами, та відповідають діючому законодавству.
При вирішенні справи суд посилався на норми Цивільного кодексу України і Законів України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють питання відшкодування моральної шкоди та виплату страхового відшкодування, відповідно до умов страхування в межах страхової суми.
Частково задовольняючи заявлений позов та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , дійсно зазнала фізичних та моральних страждань через вчинену дорожньо-транспортну подію внаслідок винних дій відповідача, який порушив Правила дорожнього руху України.
Тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, у визначеному судом розмірі.
Втім, як вбачається з матеріалів справи, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд неповністю врахував встановлені обставини справи, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодував позивачу моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, безпосередньо винною особою, яка завдала шкоди.
Згідно положень абз. 1 частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
При цьому, вимоги абз. 2 частини третьої статті  23 ЦК України передбачають, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.  
Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що його цивільна відповідальність як володільця транспортного засобу була застрахована і тому страхова компанія зобов`язана відшкодувати позивачці завдану моральну шкоду, є необґрунтованими враховуючи наступне.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог, суд виходив з того, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , з вини якого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового скалкового перелому зовнішнього відростку лівої великогомілкової кістки, які у відповідності до висновку СМЕ № 748 екс від 20.08.2019 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я, тому їй були заподіяні душевні страждання, обумовлені погіршенням стану здоров`я, неможливістю працювати та вести звичний спосіб життя. Заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу як страховою компанією, у вигляді страхової виплати, так і винною особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв`язку з недостатністю (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача із висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи. 
Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 за рахунок відповідача ОСОБА_2 , суд першої неповністю врахував, що відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку передав кошти ОСОБА_1 на суму 10 000 гривень в якості компенсації за моральну шкоду, обумовлену вчиненням дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що при вирішенні справи суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди в завищеному розмірі, а тому апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 слід змінити, та стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, доповнивши реченням: «Звернути до виконання 30 000 гривень».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Дата складання повного тексту постанови 12 жовтня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк