ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 809/186/18
адміністративне провадження № К/9901/52776/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 (головуючий суддя - Матуляк Я.П.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 (головуючий суддя - Заверуха О.Б., судді - Гінда О.М., Ніколін В.В.)

ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1.    У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»; стягнути недоплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 220    085,78 грн; допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за грудень 2017 року в розмірі 18    877,74 грн; зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди за період січень-грудень 2017 року із застосуванням розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений у розмірі 1    600,00 грн, допущено бездіяльність, яка полягає у нездійсненні нарахування такої виплати ОСОБА_1 як судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог пункту 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, що обумовлює необхідність нарахування посадового окладу судді як складової суддівської винагороди з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, який з 01.01.2017, із врахуванням положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», становить 32    000,00 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.    Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
4. Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 01.12.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1    600,00 грн, так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600,00 грн, а тому права позивача ніяким чином не порушені, оскільки втручання у розмір суддівської винагороди як гарантію незалежності суддів не відбулося. Суди звернули увагу на те, що  мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1    600 гривень.
5. Суд апеляційної інстанції також вказав, що законодавець змінив підхід до визначення розміру суддівської винагороди, здійснивши перехід від обрахування його у відповідності до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини - на прожитковий мінімум для працездатних осіб, зокрема, вніс відповідні зміни до Закону України №1402-VІІІ. Положення Закону №1774-VІІ на момент розгляду справи є чинними та не визнавались неконституційними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
6.    У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
7. Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що розмір суддівської винагороди за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 повинен складати 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». Скаржник вважає, що судами безпідставно застосовано положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016, оскільки розмір суддівської винагороди цим законом не визначається.
8. Відзиву на касаційну скаргу не подано, що в силу ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
9.    Ухвалою Верховного Суду від 13.06.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
10. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2019 для розгляду справи №809/186/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
11. Ухвалою Верховного Суду від 23.12.2020 адміністративну справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
12. Указом Президента України «Про призначення суддів» №922/2010 від 29.09.2010 ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
13. Відповідно до наказу в.о. голови Івано-Франківського міського суду Антоняка Т.М. №500 від 26.11.2010 ОСОБА_1 прийнято на посаду судді Івано-Франківського міського суду з 26.11.2010, з посадовим окладом згідно штатного розпису.
14. Згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів» №295/2017 від 28.09.2017 ОСОБА_1 призначено посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
15. На час розгляду справи судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 є суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який не проходив кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України №1401-VIII від 02.06.2016 «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що передбачено підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пункту 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
16. У відповідності до наказу голови Івано-Франківського міського суду Кишакевича Л.Ю. «Про виплату доплати за вислугу років ОСОБА_1 » позивачу з 02.10.2017 виплачується щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу.
17. За період з січня по грудень 2017 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу судді місцевого суду у розмірі 16    000,00    грн, що підтверджується довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №10 від 11.01.2018. Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_1 нараховано і виплачено суддівську винагороду в загальному 199114,22 грн, в тому числі за січень 2017 року - 12752,00 грн, за лютий 2017 року - 16000,00 грн, за березень 2017 року - 16000,00 грн, за квітень 2017 року - 16000,00 грн, за травень 2017 року - 16000,00 грн, за червень 2017 року - 16121,51 грн, за липень 2017 року - 16065,68 грн, за серпень 2017 року - 16011,94 грн, за вересень 2017 року - 16053,17 грн, за жовтень 2017 року - 19256,31 грн, за листопад 2017 року - 19331,35 грн, за грудень 2017 року - 19522,26 грн. 
ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
18. Конституція України
18.1. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18.2. Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
19. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 
19.1. Згідно з ч. 1 ст.135 Закону суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
19.2. У відповідності до пункту 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
19.3. Згідно п. 23 зазначеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010
20. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010
20.1. Частиною 3 статті 133 Закону визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
21. Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»
21.1. Статтею 8 Закону визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200,00 грн.
21.2. Згідно зі статтею 7 Закону з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00 грн.
22. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016
22.1. Відповідно до п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1    600 гривень.
IV. Позиція Верховного Суду
23. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
24.    Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
25. Позивач вважає, що його суддівська винагорода у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 має обраховуватися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України». Водночас вважає, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 застосуванню не підлягають. Верховний Суд відхиляє вказані твердження, з огляду на наступне.
26. Верховний Суд зауважує, що вказаним Законом змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.
27. Отже, з прийняттям Закону України №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.
28. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що норма ч. 3 статті 133 Закону №2453-VI є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звертатися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять ч. 3 ст. 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3    200,00 грн) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
29. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3 200,00 грн) як розрахункову величину для визначення посадових окладів, в тому числі й суддів. Цим пунктом законодавець встановив, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1    600,00 грн.
30. З викладеного слідує, що законодавець чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1 600,00 грн, а не 3  200,00 грн. Наведена правова позиція вже була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 02.06.2020 у справі №818/1931/17, від 20.05.2020 у справі №812/1429/17, від 03.04.2020 у справі №820/3234/17 та від 14.02.2020 у справі №П/811/1515/17.
31. Верховний Суд наголошує, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII ані на час виникнення спору між сторонами, ані на час вирішення справи неконституційними визнані не були. Також відносно них на час розгляду справи судами попередніх інстанцій було відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України, а тому нормативні підстави для незастосування пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII у судів попередніх інстанцій були відсутні.
32. Також Верховний Суд враховує, що Закон №1774-VІІІ прийнятий пізніше у часі за норми ст. 133 Закону №2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового акту рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто Закону №1774-VІІІ.
33. Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону №1774-VІІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, а саме: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
34. Відтак, Верховний Суд вважає, що в межах спірних правовідносин відповідач діяв на підставі, в межах і в спосіб, що передбачені законами України та не допустив протиправної бездіяльності. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
35. Таким чином, доводи позивача, наведені у касаційній скарзі, щодо безпідставного застосування норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 при визначенні розміру посадового окладу судді, відхиляються.
36. Окрім того, Верховний Суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку з прийняттям Закону №1774-VІІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 01.12.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1600,00 грн, так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600,00 грн, а тому втручання у розмір суддівської винагороди як гарантію незалежності суддів не відбулося.
37. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 відсутні.
38. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 809/186/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко