Номер провадження: 22-ц/813/8211/20 
Номер справи місцевого суду: 522/19726/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2018 року Приморським районним судом м. Одеси була прийнята позовна заява від представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 – Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко Олега Миколайовича «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42674045 від 23.08.2018 08:06:05 та витебувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 2-7).
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В. від 03 грудня 2018 року було відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 – Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння (т.1, а.с.32).
28.01.2019 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження (т. 1, а.с. 94-100). Також ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу від 17.12.2018 року про забезпечення позову (т. 1, а.с. 101-109).
Вказані апеляційні скарги були залишені без руху ухвалами апеляційного суду (т. 1, а.с. 115-116, 117-118).
В зв`язку з тим, що апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, 26.04.2019 року апеляційні скарги були повернуті апелянту (т. 1, а.с. 154-156, 157-159).
08.07.2019 року ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження в справі від 03.12.2018 року (т. 1, а.с. 187). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.08.2019 року апеляційна скарга була повернена апелянту (т. 1, а.с. 205). 
05.11.2019 року ОСОБА_3 – Державний реєстратор Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ, який є відповідачем у даній справі, подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду на ухвалу про відкриття провадження Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року (т. 1, а.с. 243-245). Вказана апеляційна скарга була залишена без руху, однак в зв`язку з неусуненням апелянтом недоліків 18 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду вказану апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту (т.1, а.с 205-206).
21 липня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Науменко А.В.) позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Визнано протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко Олега Миколайовича «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42674045 від 23.08.2018 08:06:05. Визнано за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової ставки картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 - Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» м. Київ на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову у розмірі 352,40 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову у розмірі 352,40 гривень (т.2, а.с. 121-128).
19 серпня 2020 року канцелярією Приморського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року. Апелянт вважає вказане рішення необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. На думку апелянта, дії щодо реєстрації права власності проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а підстави для відмови у вчиненні зазначених дій відсутні. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42674045 від 23.08.2018 року, оскільки воно прийняте відповідно до норм чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, як наслідок, відсутності підстав для задоволення вимоги про скасування запису про право власності, яка є похідною від вимоги про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію. Крім того, апелянт вважає, суд першої інстанції не довів існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову про визнання права власності на спірне майно, оскільки апелянту на праві власності належить квартира та відомості про спірний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку апелянта, судом було порушено принцип рівності учасників цивільного процесу, які є складовим правом на справедливий суд як частини верховенства права. Тому, апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 133-139).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху (т. 2, а.с. 153-155). 02.11.2020 року від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (т. 2, а..с 165-167). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2020 року було відкрито апеляційне провадження в справі (т. 2, а.с. 170-172),  та ухвалою від 06.11.2020 року справа була призначена до розгляду (т. 2, а.с. 174).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку сторони не подавали. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України). При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на даній стадії, повинен цікавитися рухом своєї апеляційної скарги, в тому числі за допомогою даних, які містяться в мережі Інтернет.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що нормами закону визначено обов`язок уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав при проведенні державної реєстрації права власності та інших речових прав на підставі рішення суду, що набуло законної сили, перевіряти дійсність судового рішення шляхом отримання електронної копії такого судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень, а у випадку відсутності його в реєстрі - надсилати запит до відповідного суду про підтвердження дійсності судового рішення. Державна реєстрація зміни права власності щодо квартири у м. Одесі повинна була проводитися незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах лише Одеської області і відсутні будь-які підстави для ухвалення рішення та вчинення державної реєстрації щодо зміни права власності стосовно квартири у м. Одесі державним реєстратором Київської філії комунального підприємства Вишенківської сільської ради Бориспільського району Київської області «Добробут-Гарант», що знаходиться за межами Одеської області. Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що відповідач не визнає право позивача на квартиру, про що зазначила в відзиві, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 підлягають задоволенню. Також суд задовольнив позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42674045 від 23.08.2018 08:06:05, оскільки вони є похідні від вимог про визнання права власності.
Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» зареєструвати за ОСОБА_5 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 суд залишив без задоволення, оскільки ДП «Центр обслуговування громадян» не є відповідачем по справі, а наявні відповідачі, зазначені позивачем, не є належними.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
10 червня 2004 року, громадянка Нідерландів ОСОБА_6 набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, зареєстрованому у реєстрі за № 6-1035 (вартість квартири, згідно з договором складає 8498 грн) (т. 1, а.с. 10, 11).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2018 року вказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42674045 від 23.08.2018 08:06:05, зареєстрованого державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко Олегом Миколайовичем, м. Київ. Дане рішення було прийняте відповідачем на підставі рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.07.2014 року серія та номер: 255/2538/14-ц (т. 1, а.с. 24).
В матеріалах справи міститься реєстраційна справа, в якій міститься заява ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, заява про внесення змін до запису, в зв`язку з виправленням технічних помилок, копія технічного паспорту, а також копія рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.07.2014 року, яким був визнаний недійсним договір дарування від 10.06.2004 року № pNo6-1035 та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 , справа № 255/2538/14-ц (т. 1, а.с. 103). Окрім іншого, в матеріалах справи міститься довідка від 11.01.2017 року № 5106-4491 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, видана ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 та яка фактично перебуває за адресою: АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 19).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка була внесена 06.10.2016 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності № 1666-УІІІ, реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.
За обставинами даної справи, на що звертав увагу суд першої інстанції, рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.07.2014 року, справа № 255/2538/14-ц відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
На запит суду першої інстанції ДСА України листом повідомили, що відсутні відомості щодо існування рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.07.2014 року серія та номер 255/2538/14-ц (т. 1, а.с. 66).
Відомості щодо направлення реєстратором запиту щодо існування вказаної справи та зазначеного рішення, так само як власне щодо наявності оригіналу вказаного рішення, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавалось. Отже, апеляційний суд констатує, що державний реєстратор не здійснив всіх необхідних передбачених законом дій для вчинення відповідної дій, а тому допустив порушення порядку державної реєстрації права власності. Тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна.
Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим – третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 32-1 цього Закону.
За змістом вказаних положень державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється в межах обласної адміністративно-територіальної одиниці за місцем знаходження майна. Тобто, в тому випадку, якщо майно знаходиться в межах Одеської області, то реєстрація його може бути проведена будь-яким державним реєстратором, але в межах Одеської області. 
Як було вище зазначено, реєстрація спірного нерухомого майна – квартири за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 була проведена державним реєстратором державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко Олегом Миколайовичем в м. Києві, тобто, з порушенням встановленого законом порядку, що є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова ВС КГС від 10.05.2018 року, справа № 902/835/17).
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається їм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, їй засвідчує його право власності (ч. 1 ст.392 ЦК України).
Згідно п. 37 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року про судову практику в справах з захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень частини першої 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати м документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вище наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно. А тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.
Щодо інших доводів апеляційної скарги. постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Вказана позиція міститься в постанові ВС КГС від 16.07.2020 року в справі № 924/369/19.
Отже, апеляційний суд звертає увагу на те, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 ЦПК України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Провадження в даній справі було розпочато в листопаді 2018 року. Апелянтка-відповідач ОСОБА_1 приймала участь в справі, подавала апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження в справі, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (т. 2, а.с. 66-70). Тобто сторона відповідача була забезпечена процесуальною можливістю подати до суду необхідні документи та матеріали на підтвердження своїх доводів чи спростування доводів позивача, що, однак, вчинено нею не було. Клопотань чи заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідач до суду не подавала. З огляду на вказане апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта.
Доводи апеляційної скарги щодо висновку суду першої інстанції про фіктивність та незаконність рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.07.2014 року серія та номер 255/2538/14-ц не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить вказаних висновків. Натомість суд першої інстанції констатував факт відсутності відомостей щодо перевірки державним реєстратором існування зазначеного рішення відповідно до встановленого порядку. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до припущень, не містять правової аргументації стосовно обставин справи та не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд не приймає до уваги вказані доводи.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

                                                               М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

28.12.2020 року                                                                 м. Одеса