Ухвала
 
13 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-1214/11
провадження № 61-15617ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 серпня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії і рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва 
Телявського А. М.
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зупинення виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем Телявським А. М. про стягнення з неї боргу сумі 1 020 941 грн, і заборону приватному виконавцю та ТОВ «ОТП Факторінг Україна» відчужувати її квартиру АДРЕСА_1 , а також накладення арешту на вказану квартиру з метою ефективного розгляду скарги.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року зупинено стягнення у виконавчому провадженню, відкритому приватним виконавцем Телявським А. М. по стягненню з ОСОБА_1 суми банківського боргу на суму 1 020 941 грн, заборонивши відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , на електронних торгах.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу приватного виконавця Телявського А. М. задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року змінено, викладено її резолютивну частину в наступній редакції: «Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 11 жовтня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором, до завершення розгляду скарги».
07 вересня 2020 року приватний виконавець Телявський А. М. вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
Ступак О. В. від 30 вересня 2020 року касаційну скаргу приватного виконавця Телявського А. М. на ухвалу Святошинського районного суду 
м. Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року повернуто заявнику.
Приватний виконавець Телявський А. М. 23 жовтня 2020 року повторно подав касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 серпня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження.
При цьому заявник не погоджується із висновками викладеними в ухвалі Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, вважаючи, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа за своєю суттю є заходом забезпечення позову передбаченим пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України, а тому ухвала Святошинського районного суду м. Києва 
від 18 травня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду 
від 12 серпня 2020 року можуть бути оскаржені в касаційному порядку на підставі пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Однією з основних задач судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Проте нормами чинного ЦПК України не передбачено окреме оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, застосоване під час розгляду в порядку Розділу VII цього Кодексу скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця 
Ототожнення вказаної ухвали і порядку її оскарження з ухвалою про забезпечення позову є помилковим.
Верховний Суд в ухвалі від 30 вересня 2020 року, яка набрала законної сили з моменту її підписання суддею, встановив, що частина перша статті 353, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачають оскарження у касаційному порядку такої ухвали суду першої інстанції про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа. 
Повертаючи касаційну скаргу ухвалою від 30 вересня 2020 року Верховний Суд керувався частиною другою статті 406 ЦПК України, згідно з якою скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Повернення касаційної скарги на підставі частини другої статті 406 ЦПК України свідчить, що особа вправі включити скаргу на ухвалу, яка не підлягає окремому оскарженню, до касаційної скарги на відповідне судове рішення. 
У розглядуваній справі таким судовим рішенням є ухвала, яка буде постановлена судом першої інстанції за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , а також постанова апеляційного суду прийнята за результатами її перегляду.
Натомість повторно подаючи касаційну скаргу, повернуту з підстав передбачених частиною другою статті 406 ЦПК України, заявник фактично намагається переглянути висновки викладені в ухвалі Верховного Суду 
від 30 вересня 2020 року, щодо неможливості окремого оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції від 18 травня 2020 року та прийнятої за результатами її перегляду постанови апеляційного суду 
від 12 серпня 2020 року.
Враховуючи наведене, відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України, касаційна скарга приватного виконавця Телявського А.М. підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 389, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Повернути приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявському Анатолію Миколайовичу касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, а також особі яка подала скаргу разом з доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                           В. В. Шипович