Постанова
Іменем України 
17 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 170/499/19 
провадження № 51-4126 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 12019030210000021 від 11 лютого 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шацького районного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10 лютого 2019 року приблизно о 18:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом марки «Viper ZS 150J», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічно несправною та непрацездатною гальмівною системою, рухаючись автодорогою Т-03-02 сполученням Шацьк–Піща зі сторони с. Піща Шацького району Волинської області в напрямку смт Шацьк Шацького району Волинської області, перед зміною напрямку руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Peugeot 206»,  державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного мотоцикла ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
На обґрунтування своїх вимог прокурор, не оспорюючи призначене засудженому ОСОБА_7 основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнення його від відбування цього покарання на підставі положень ст. 75 КК України, посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, належним чином не спростував доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо несправедливості обраного засудженому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, що, на переконання сторони обвинувачення, є грубим порушенням вимог ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у пунктах 1, 3 частини 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412, 414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості та кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, а також застосування до нього положень ст. 75 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому в касаційному порядку не перевіряється.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного засудженому додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість, на переконання колегії суддів, є обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення – це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості – це рішення, яке досягає правильного результату – наскільки це дозволяють надані судді матеріали – у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду – це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Законність ухвали апеляційного суду – це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Проте, на переконання колегії суддів, ухвала апеляційного суду цим вимогам не відповідає з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів провадження, у поданій на вирок місцевого суду апеляційній скарзі прокурор, наводячи конкретні доводи, зазначала про несправедливість обраного ОСОБА_7 заходу примусу через м`якість, а саме призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк лише 1 рік, тобто в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що, на переконання сторони обвинувачення, є недостатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому прокурор просила скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та на підставі статей 75, 76 КК України звільнити його від призначеного основного покарання, установивши іспитовий строк.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції не навів у своєму рішенні переконливих підстав для його прийняття та не дав вичерпної відповіді на доводи сторони обвинувачення про несправедливість мінімального розміру обраного обвинуваченому додаткового покарання. 
Не погоджуючись із доводами прокурора, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що місцевий суд належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність в останнього судимостей, наявність місця проживання та соціальних зв`язків. Також суд констатував, що обвинувачений у повному обсязі сплатив процесуальні витрати та витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також послався на думку останнього, який зазначав, що не має до ОСОБА_7 жодних претензій майнового чи морального характеру та просив обвинуваченого суворо не карати і не застосовувати додаткового покарання.
Разом із тим апеляційний суд залишив поза увагою і не проаналізував характеру, обсягу та кількості допущених засудженим грубих порушень Правил дорожнього руху. При цьому суд, формально вказавши на наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, фактично не врахував її та не зіставив з іншими порушеннями.
Між тим, указані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети, а сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_7 додаткове покарання в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суперечить загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Також таке покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого через м`якість та не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама собою не є вирішальною в цьому питанні.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, а призначене засудженому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк лише 1 рік, тобто в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, – справедливим.
З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, – скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати викладене в постанові, та з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                             ОСОБА_3