ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7210/20 Справа № 208/2419/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                       за участю секретаря - Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини 
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з відповідачем з 08 липня 2017 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі, від якого має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З середини грудня 2018 року вона із чоловіком припинили спільне проживання. На даний час дитина проживає із батьком, але вона вважає, що місцем проживання дитини слід визначити з нею.
Тому просила суд місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити за місцем проживання позивача ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача (том 1 а.с. 2-3).
Натомість,  ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини із ним.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, задоволені.
Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини із батьком, відмовлено (том 1 а.с.30--33).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на те, що суд 1 інстанції постановляючи рішення порушив вимоги ст. 263 ЦПК України стосовно законності та обгрунтованості, а тому просить рішення суду скасувати та постановиьи нове, яким зустрічний позов задовольнити (том 2 а.с. 48-52).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом 1 інстанції встановлено, що з 08 липня 2017 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.6).
Сторони від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження видане 14 вересня 2017 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 969 (а.с.4).
Як вбачається з акту № 287 про проживання без реєстрації складеного 15 квітня 2019 року та затверджений Директором КП КМР «УКОЖФ» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації з 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народженні, із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39).
Згідно договору укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ЧП ОСОБА_7 від 14 березня 2019 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить навчання в дитячому клубі «Мишутка».
28 серпня 2019 року за № 8/874-7 адміністрацією Південного району Кам`янської міської ради наданий висновок про те, що надати об`єктивний висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього не має можливості, тому вважати доцільним залишити питання на розгляд суду, з урахуванням найважливіших інтересів дитини.
02 вересня 2019 року за № 9-06/115 адміністрацією Заводського району Кам`янської міської ради наданий висновок, за яким вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1
Згідно до наданих суду характеристики виданої ТОВ «Будівельна компанія «Скелябудінвест» 17 вересня 2019 року ОСОБА_2 зарекомендував себе позитивно, як фахівець у певній галузі послуг, ділові якості проявив на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення, за характером спокійний та врівноважений, скарг не надходило (а.с.137).
Згідно характеристики, яка видана Головою квартального комітету ОСОБА_8 24 вересня 2019 року № 509 ОСОБА_2 зі слід сусідів характеризується позитивно, скарги відсутні, веде тверезий спосіб життя (а.с.164) та за місцем мешкання проживають батько, мати та сестра (а.с.165).
З наданих позивачем висновків за матеріалом ЖЄО № 8883 від 16 травня 2019 року,  ЖЄО № 9184 від 28 травня 2019 року, ЖЄО № 12510 від 15 травня 2019 року та рапортів вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Камянського ВП про те, що її чоловік забрав дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просить вжити заходи до її чоловіка ОСОБА_2 ; про наявність між сторонами конфлікту щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.141-147).
Відповідно до довідки Міністерства внутрішній справи України вбачається, що за обліками МВС України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України станом на 23 вересня 2019 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.185)
Судом 1 інстанції також встановлено, що з грудня 2018 року малолітня дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом із позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 , але на сьогоднішній час дитини проживає із батьком.
Судом встановлено, що до теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення постійного місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову й визначаючи місце проживання дитини разом з матір`ю, суд 1 інстанції виходив з інтересів дитини та того, що це не є розлученням дитини з батьком, так як батько не позбавлений права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні. 

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.
При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони позитивно характеризуються (а.с.4). 
Згідно акту № 287 про проживання без реєстрації, дитина з матір`ю ОСОБА_1 проживають без реєстрацію з 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39). Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить навчання в дитячому клубі «Мишутка».

Також зі справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо місця проживання їх малолітньої дитини.
02 вересня 2019 року за № 9-06/115 третьою особою адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради наданий висновок, за яким визначено вважати доцільним місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

Суд 1 інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, обґрунтовано вважав, що сторони можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, враховуючи вік сина ОСОБА_3 , який на день ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо безпідставності, на його думку, визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки вони належним чином не обґрунтовані, а суд 1 інстанції при вирішенні цього питання, в першу чергу керувався інтересами дитини, та врахувавши її вік, прийшов до обґрунтованого висновку щодо місця проживання разом з мамою.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд зменшив позовні вимоги, оскільки позивач звертаючись з первісним позовом ставила питання про розірвання шлюбу - є безпідставними з огляду на те, що ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.11.2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини із батьком - роз`єднав в самостійні провадження та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу виділено у самостійне провадження (том 1 а.с. 201-а).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2    - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: