22-ц/804/3034/20 
                                                                                266/4592/19 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „20"  жовтня  2020 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 266/4592/19
Номер провадження 22-ц/804/3034/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М. , Принцевської В.П.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :  
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2020 року головуючого судді Федотової В.М. зі складанням повного тексту судового рішення 31 серпня 2020 року по цивільній справі про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» (далі- ТОВ « ТРО «Маріупольське телебачення» ) про захист честі ,гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, відшкодування судових витрат.
Позов мотивовано тим, що він працює головою автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-25» (далі -  АСК « Автолюбитель-25») , що розташований по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в мережі інтернет, на сайті інтернет-видання « mrpl.city » (серія і номер свідоцтва КВ 22459-12359Р), яке належить ТОВ « ТРО « Маріупольське телебачення « ,  було розміщено статтю під заголовком (мовою оригіналу ) «ІНФОРМАЦІЯ_2». Зміст даної статті по суті зводиться до поширення неправдивої інформації відносно його особи,начебто,він, як голова вищезазначеного кооперативу,має безпосереднє відношення до утворення незаконного полігону сміття на території гаражного  кооперативу і прилеглої території,заробляє на цьому гроші,шантажує і погрожує членам кооперативу та за даними обставинами є фігурантом адміністративних,кримінальних справ.Зазначеною статтею відповідач поширив неправдиву інформацію відносно нього, як голови автогаражного кооперативу, до відома невизначеного кола осіб.Розповсюджена інформація про те,що на території АСК  «Автолюбитель-25»  на прилеглій території за сприяння позивача , утворено несанкціонований сміттєвий полігон є безпідставним та не підтверджується жодними належними, допустимими доказами і тому підлягає спростуванню. На території кооперативу жодного незаконного скупчення сміття не існує,оскільки відповідного укладеного договору від 14 лютого 2019 року з КП « Комунальник» все сміття (побутові відходи) вивозяться у встановленому порядку. На час виходу статті і до теперішнього часу  кооператив не має належно виділеної міською владою земельної ділянки під розташування кооперативу,у зв*язку з чим визначити межі території,яка відноситься до кооперативу,або до міської території неможливо. Він, як голова кооперативу, звертався з клопотанням до Маріупольської міської ради про отримання рішення щодо відведення  земельної ділянки для передачі її в оренду, але всупереч вимог земельного законодавства дозвіл на розроблення проекту землеустрою не надано. Вважає, що викладені відповідачем обставини не перевірені та не встановлені, що призвело до викривлення   існуючих обставин, подання перекрученої інформації та безпідставного звинувачення його - ОСОБА_1 , як голови кооперативу та приватної особи, у виниклій ситуації із утворення незаконного полігону, до якого він жодного відношення не має. Розповсюджена відповідачем неправдива інформація , призвела до створення негативного образу у відношенні ОСОБА_1 ,як  громадянина та голови кооперативу,принижує його честь,гідність та ділову репутацію,спричинило моральні страждання і нервовий стрес, порушено нормальний хід життя. Крім іншого , позивачу доводиться пояснювати і спростовувати оточуючим викладену щодо нього інформацію, а тому вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 01 грн.
Посилаючись на викладене ,з  урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати недостовірною та негативною поширену ТОВ « ТРО «Маріупольське телебачення» інформацію відносно ОСОБА_1 ,викладену у статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 (мовою оригіналу ) « ІНФОРМАЦІЯ_2 « та розміщену  на сайті  інтернет-видання « mrpl.city » ,а саме : « Члены кооператива заявили, что свалка появилась при непосредственном содействии председателя кооператива ОСОБА_3 », » Строительный мусор на протяжении пяти лет свозился на территорию кооператива и городскую территорию с разрешения головы кооператива ОСОБА_1Он договаривался по поводу ввоза отходов ,потом давал распоряжения сторожам пропускать грузовики с мусором. За эти услуги председатель получал 100 грн за одну машину. Деньги передавались через сторожей  ОСОБА_1 или бухгалтеру, который  тоже был в курсей договореностей»., «...На неоднократные возмущения представителей кооператива по поводу свалки глава ГК сначала не реагировал, а со  временем начал угрожать - от обещаний выключить свет до исключения из кооператива недовольных «, » … председатель  ОСОБА_1 обвиняет членов кооператива  в накоплении мусора  и  требует, чтобы они сами убирали эти накопления », » Отказ молчать привел к различным угрозам со стороны головы кооператива. Некоторым он уже необоснованно выключил свет. Блокирует людям карты пропуска и препятствует проезду на территорию гаражного кооператива. Смеется  и говорит : « Я  вас раздавлю, вы потеряете все, тут все мое, а вы меня никогда отсюда не снимите…»,» В отношении председателя  составлено несколько административных протоколов за захламление территории  и за отсутствие документа на ввоз отходов « .  
Зобов`язати відповідача протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену недостовірну інформацію про нього - ОСОБА_1 , шляхом розміщення на сайті інтернет - видання « mrpl.city » вступної та резолютивної частини рішення суду. 
Текст спростування повинен бути розміщений під назвою: «Спростування інформації викладеної  у статті  «  ІНФОРМАЦІЯ_2 » у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що спростовувана інформація.   
Стягнути з ТОВ «ТРО  «Маріупольське телебачення» завдану моральну шкоду  у розмірі  01 грн,  судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТРО  «Маріупольське телебачення» про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди - відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про захист честі, гідності та ділової репутації та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зазначає, що стаття від ІНФОРМАЦІЯ_1 не містить жодного інтерв`ю членів кооперативу АСК «Автолюбитель-25» з приводу причетності позивача до утворення сміттєзвалища, ретельне дослідження даної статті вказує на відсутність посилання її автора на реальні та такі, що можна ідентифікувати як джерела перевіреної фактичної інформації.  Посилання відповідача на « члена кооператива ОСОБА_6 « , жодним чином не дає можливості ідентифікувати таке джерело інформації, встановити його реальне існування та його обізнаність з приводу викладених фактів, що залишено поза увагою суду. Крім того, витяги з документів (колективна заява,лист управління з питань екології) , на які посилається відповідач у статті, також не містять жодної перевіреної та фактичної інформації, на підтвердження причасності ОСОБА_1 до порушення законодавства, утворення сміттєзвалища та отримання за такі дії  грошових коштів. Посилання суду на інтерв`ю членів кооперативу, як на обґрунтування своїх висновків, є безпідставними, оскільки таке інтерв`ю було розміщене ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою (мовою оригіналу) «Бомба замедленного действия « образовалась в мариупольском гаражном кооперативе (фото+видео) », тобто вже після відкриття провадження у даній справі, тому відповідач не міг використовувати надане суду інтерв`ю громадян під час публікації статті від ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки такого матеріалу у розпорядженні відповідача ще не існувало. Тому, вважати, що кореспондент висловлював іншу точку зору та констатував  існуючі факти та події, не має жодних підстав. Таке джерело інформації для розповсюдження недостовірного та негативного матеріалу як « член кооператива ОСОБА_6» в розумінні чинного законодавства не може бути використано та  повинно було б ретельно перевірено перед виходом статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 або чітко визначено ,ідентифіковано та зроблене належне посилання на конкретну особу у вказаній статті. У зв*язку із відсутністю посилання на належне та достовірне джерело інформації засіб масової інформації несе повну цивільно-правову відповідальністю за розповсюджену інформацію. 
Щодо порушення норм процесуального права, зазначає, що суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не зазначив, інтерв`ю конкретно яких осіб приймає до уваги при прийнятті рішення, які саме звернення та відповіді на звернення вважає належними, достовірними та допустимими доказами. Рішення суду не є мотивованим, не містить зрозумілого та якісного аналізу наданих сторонами доказів, а лише містить загальні формулювання та висновки. Висновки суду, що негативна інформація стосовно сміттєзвалища, яке утворилося на території біля кооперативу є достовірною і позивач не довів зворотного, не узгоджуються з предметом та підставами позову, оскільки позивач не заявляв вимог про недостовірність інформації про наявність сміттєзвалища біля кооперативу, а просив визнати недостовірною та негативною інформацію про безпосереднє відношення та причетність ОСОБА_1 до утворення такого сміттєзвалища, заробляння на цьому грошей та порушення законодавства з приводу таких дій. Крім того, судом першої інстанції прийнято докази, яких на час виникнення спірних правовідносин ще не існувало.  Надані відеозаписи містять інформацію, яка не має відношення до існуючих спірних правовідносин, які виникли саме у зв`язку  публікацією на сайті відповідача статті від ІНФОРМАЦІЯ_1, відеофайл «ІНФОРМАЦІЯ_5» стосується іншого матеріалу, що був розповсюджений ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідач стверджував, що надані відеозаписи містять важливу інформацію, зокрема коментарі свідків, однак відповідач не скористався наявним  у нього правом заявити про виклик до суду відомих йому свідків для надання пояснень, а такого доказу, як коментарі свідків та коментарі посадових осіб органу місцевого самоврядування, діючий ЦПК України не передбачає. Щодо наданого відповідачем відеофайлу з камери нагляду «ІНФОРМАЦІЯ_5» стосовно заїзду машини зі сміттям та факту її повернення без сміття, зазначає, що дане відео невідомого походження без прив`язання до місцевості, відео не містить дати знімання, відео не дозволяє ідентифікувати чим саме завантажений транспортний засіб, якщо це сміття, відповідачем не надано доказів розвантаження цього сміття на території саме кооперативу чи прилеглій міській території. 
Відзив на апеляційну скаргу  ТОВ « ТРО « Маріупольське телебачення» мотивований необґрунтованістю доводів апеляційної скарги . Посилаючись на ст.50 Конституції України, частину першу та другу ст.29 Закону України « Про інформацію « ,стосовно тверджень позивача, про поширення відносно  нього недостовірної негативної інформації, вважають , що воно не відповідає дійсності, в зв`язку з тим,що   до  TOB «ТРК «Маріупольське телебачення» звернулись члени АСК «Автолюбитель -25» із проханням висвітлити проблему сміттєвого звалища та привернути суспільну увагу до екологічної проблеми, яка утворилася. Тобто, висвітлення проблеми сміттєзвалища було викликано необхідністю захисту суспільних інтересів та захисту від екологічної катастрофи.  
Відповідно до ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» та ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» позивач мав право звернутися до відповідача з вимогою про спростування поширеної інформації, яка не відповідає дійсності та/або принижує честь і гідність особи. Позивачем не було зроблено жодної спроби врегулювати справу у досудовому порядку. Позивач не звернувся до ТОВ «ТРК «Маріупольське телебачення» з вимогою спростувати поширену інформацію. Більш того, на неодноразові спроби (до виходу статті та після) отримати його коментарі та висвітлити його точку зору він відмовлявся. Саме через відмову позивача спілкуватися та надати будь-яку інформацію журналісти використовували той матеріал, який був у них в наявності, а саме: колективне звернення членів кооперативу, відповіддю  Управління з питань екології, енергоменеджменту та охорони праці Маріупольської міської ради   від 23 квітня 2019 року вих № Ко-6593-11-112, складеними протоколами на ОСОБА_1 , відкритими кримінальними провадженнями, що були внесені до ЄРДР за 4201505102000002 та 1201450780001882 .
Із виключенням ч. 3 ст. 277 ЦК України на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації"» № 1170-VІІ від 27 березня 2014  року виключена презумпція недостовірності інформації і обов`язок відповідача доказувати протилежне. Тобто, позивач також зобов`язаний доводити недостовірність інформації, проте позивач не навів жодного доказу того, що інформація є недостовірною,також  не доведено наявність шкоди.
Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд не повно з`ясував обставини по справі, а наданим його доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до приписів  ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Таким чином, вважають, що рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 19 серпня 2020 року у справі № 266/4592/19 прийнято у повній відповідності із вимогами діючого законодавства та із врахуванням всіх суттєвих обставин справи. Просили  залишити апеляційну скаргу  без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 19 серпня 2020 року  без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1   та його представник   адвокат      Маштаков С.А. підтримали доводи апеляційної скарги ,просили рішення суду першої інстанції в частині  відмови у задоволенні позовних вимог про захист часті,гідності та ділової репутації скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині про задоволення вимог. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «ТРО  «Маріупольське телебачення»), що діє за довіреністю, головний редактор департаменту інтернет-проектів ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні  позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди   ніким  із сторін не оскаржується, апеляційний суд законність та обґрунтованість рішення у вказаній  частині не перевіряє.
            Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
             Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі інтернет, на сайті інтернет-видання « mrpl.city », яке належить ТОВ « ТРО «Маріупольське телебачення» було розміщено статтю під заголовком (мовою оригіналу )  «ІНФОРМАЦІЯ_2». В статті було зазначено, що незаконний полігон, який був організований у гаражного кооперативу в місті Маріуполі, не можуть прибрати. Кореспонденту сайту члени гаражного кооперативу, який розташований по вул. Флотській, 125 а, доповіли, що а ні кримінальні справи, а ні втручання правоохоронних органів не зупиняє ріст сміттєзвалища. Кореспондент позначив, що про наявність сміттєзвалища стало відомо взимку 2019 року, про що повідомлено було з Маріупольської місцевої прокуратури. Члени кооперативу повідомили кореспонденту, що голова кооперативу сприяє звезенню сміття на територію кооперативу за грошову винагороду. Також, члени кооперативу повідомили, що з боку голови кооперативу в їх бік висловлювались погрози, шантаж.
До даної публікації було додано колективну заяву від членів АСК «Автолюбитель-25» на ім`я начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області; лист-відповідь з Маріупольської міської ради на звернення. Також,  в статті було зазначено, що міська влада взяла під контроль зазначену ситуацію з сміттєзвалищем, а також, що голова кооперативу відмовився коментувати ситуацію, яка виникла навколо сміттєзвалища на території кооперативу (а.с.13-15).
Звертаючись до суду  з позовом ОСОБА_1 надано опис вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги - рішення Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду автогаражному споживчому кооперативу «Автолюбитель-25», за адресою: м. Маріуполь, вул. Флотська, 125 а , датою звернення є 09 березня 2019 року ,а також  договір № 6320 від 14 лютого 2019 року між АСК «Автолюбитель-25» та КП «Комунальник» про надання послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів) (а.с.7-11).
Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «ТРО « Маріупольське телебачення»  було надано колективну заяву членів АСК «Автолюбитель-5» на ім`я міського голови, зареєстровану в виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 07 червня 2019 року, в якій члени кооперативу просять створити комісію з ліквідації наслідків аварії на міському каналізаційному колекторі за адресою: вул. Флотська, 125 а в м. Маріуполі , що сталась у лютому 2019 року. Члени кооперативу звертають увагу, що подальше обвалення колектора можливе внаслідок перевантаження його будівельним сміттям, яке протягом п`яти років з дозволу голови кооперативу ОСОБА_1 завозилось через територію автогаражного кооперативу (а.с.31). Надано аналогічне колективне звернення, від членів автогаражного кооперативу, на ім`я начальника Управління з питань екології, енергоменеджмента та охорони праці ОСОБА_5 , та відповідь на звернення (а.с.32-33). Надано  колективну заяву від членів АСК «Автолюбитель-25» на ім`я начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області (а.с.34-49).
В судовому засіданні було прослухано аудіофайл, наданий стороною відповідача, з якого вбачалось, що кореспондент ТОВ «ТРО  «Маріупольське телебачення» пропонував ОСОБА_1 надати свої заперечення, коментарі на матеріал, що готувався до виходу, але останній відмовився надавати будь-які коментарі (а.с.85).В судовому засіданні також було оглянуто відеодокази, надані з боку відповідача, які підтверджували факт в`їзду на територію кооперативу вантажівок. Також,  в даному відеофайлі були зафіксовані покази членів кооперативу, які підтверджували наявність сміттєзвалища та підтвердили факти викладені ними в письмових зверненнях до правоохоронних органів, та до міської влади.
Звертаючись до суду із позовом , ОСОБА_1 в уточнених позовних вимогах просив визнати недостовірною та негативною поширену ТОВ « ТРО «Маріупольське телебачення» інформацію відносно ОСОБА_1 ,викладену у статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 (мовою оригіналу ) « ІНФОРМАЦІЯ_2 « та розміщену  на сайті  інтернет-видання « mrpl.city » ,а саме : « Члены кооператива заявили, что свалка появилась при непосредственном содействии председателя кооператива ОСОБА_3 », » Строительный мусор на протяжении пяти лет свозился на территорию кооператива и городскую территорию с разрешения головы кооператива ОСОБА_1Он договаривался по поводу ввоза отходов ,потом давал распоряжения сторожам пропускать грузовики с мусором. За эти услуги председатель получал 100 грн за одну машину. Деньги передавались через сторожей  ОСОБА_1 или бухгалтеру, который  тоже был в курсей договореностей»., «...На неоднократные возмущения представителей кооператива по поводу свалки глава ГК сначала не реагировал, а со  временем начал угрожать - от обещаний выключить свет до исключения из кооператива недовольных «, » … председатель  ОСОБА_1обвиняет членов кооператива  в накоплении мусора  и  требует, чтобы они сами убирали эти накопления », » Отказ молчать привел к различным угрозам со стороны головы кооператива. Некоторым он уже необоснованно выключил свет. Блокирует людям карты пропуска и препятствует проезду на территорию гаражного кооператива. Смеется  и говорит : « Я  вас раздавлю, вы потеряете все, тут все мое, а вы меня никогда отсюда не снимите…»,» В отношении председателя  составлено несколько административных протоколов за захламление территории  и за отсутствие документа на ввоз отходов « . 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції виходив з того,що відповідач діяв в межах Закону України «Про інформацію» та не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Кореспондентом було висвітлено факт наявності сміттєзвалища на території автогаражного кооперативу. Дані факти підтверджені письмовими зверненнями самих членів кооперативу до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, відповідями на звернення, порушеними кримінальними справами. Зазначені члени кооперативу надали інтерв`ю, в якому вказували на місце звалища, а також кореспондентом були висвітлені твердження членів кооперативу про причетність до даного сміттєзвалища голови кооперативу. Своїх висновків та тверджень, що саме ОСОБА_1 є винним в організації сміттєзвалища - кореспондент не робив від імені телерадіоорганізації. Таким чином, засіб масової інформації лише констатував існуючи факти та події. Позивач надав до суду договір на вивезення побутових відходів, але до суду не було надано доказів того, що неналежне виконання умов договору з боку комунального підприємства призвели до утворення сміттєзвалища. До того ж, судом звернуто увагу, що договір був підписаний у лютому 2019 року, а сміттєзвалище почалось утворюватися набагато раніше.Також ,суд зауважив ,що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження висловлювання позивача, що на відеофайлі, який наданий  відповідачем, зафіксовані вантажівки з будівельними матеріалами, які в`їжджають на територію кооперативу, а не вантажівки з сміттям. Позивач не надав суду підтвердження того, що на території кооперативу відбувались ремонтні роботи, не було надано договорів підряду та закупівлі будівельних матеріалів.Відповідач, шляхом надання письмових, аудіо та відеодоказів, спростував твердження позивача щодо недостовірності негативної інформації, що є предметом позову. Оскільки позивачем не доведено сукупності усіх обставин, які утворюють юридичний склад правопорушення, наявність якого могла би бути підставою для задоволення позову та  не доведено, що негативна інформація стосовно сміттєзвалища, яке утворилося на території біля кооперативу та поширена відповідачем - є недостовірною,у задоволенні позовних вимог судом відмовлено .  
Апеляційний суд  погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке. 
             Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (частини перша та друга статті 34 Конституції України). 
             Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).
             Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).
             Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
             Так, частина перша статті 10 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
               У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею        10 Конвенції.
              У рішенні ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 жовтня        2010 року в підпункті «g» пункту 46 суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (дивитись, наприклад, рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, пункт 59, Series A no. 216).  
             У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (дивитись рішення у справі «Педерсен і Баадсгаард проти Данії», пункт 77, ECHR 2004-XI; рішення у справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» («Thorgeir Thorgeirson v. Iceland»), від 25 червня 1992 року, пункт 65, Series A, no. 239; і рішення у справі «Джерсільд проти Данії», пункт 35, Series A, no. 298).
             Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена      (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series А по. 298, р. 23, п. 31; Janowski V. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999J- Nihpn and Johnsen V. Norway [ОС], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VlII; and Fuentes Bobov. Spain, no. 39293/98, n. 43, 29 лютого 2000).
             Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви    №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007…, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).
              Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (згідно із частиною першою статті 201 ЦК України).
               Згідно з главою 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).
             Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (частина третя статті 297 ЦК України).                        
             Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (частина друга статті 299 ЦК України).
              Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (абзаці перший частини четвертої статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина сьома статті 277 ЦК України).
            Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України « Про інформацію» ) .
             Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
           Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
            Суди ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини , для оцінки правомірності заявлених вимог використовують три критерії, за наявності хоча б одного з них висловлювання визнається оціночним судженням та не вважається зловживанням правом на свободу слова. 
             Так, оціночні судження повинні мати в основі певний (мінімальний) набір фактів, за наявності яких вони не повинні розглядатися як зловживання, зокрема, судження повинні містити:   1) посилання на факти, що вважаються загальновідомими, або 2) підтвердження висловлювання будь-яким джерелом, або ж 3) посилання на незалежне дослідження. 
              При цьому слід зазначити,що термін   « джерело « означає будь-яку особу,яка передає інформацію журналістові .
            Як вбачається зі змісту  статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 поширена інформація є оціночним судженням,оскільки її автором вживаються «лапки». Тобто ,на думку суду апеляційної інстанції, автор,застосувавши «лапки» ,чітко виразив своє відношення до повідомлення, дав загальну оцінку цього повідомлення -він припускає певну інформацію ,а не стверджує її. Оціночні судження ТОВ « ТРО  «Маріупольське телебачення » мають в основі певний набір фактів ,на що звернув увагу суд першої інстанції  у своєму рішенні -колективна заява, лист управління з питань екології  та  у публікації  використовується пряма  мова   безпосереднього учасника подій  - ОСОБА_6 .
            Доводи апеляційної скарги проте ,що жодним чином не можливо ідентифікувати таке джерело інформації  (мовою оригіналу ) « член кооператива ОСОБА_6 « не є слушними ,оскільки  з письмової відповіді на відзив ОСОБА_1 вбачається,що він був обізнаний про численні колективні звернення членів кооперативу та осіб-активістів  до міського голови ,керівника Приморського ВП Центрального ГУ НП в Донецькій області ,серед яких  громадянин ОСОБА_7 (а.с.60-63). Вказану особу зазначає також і відповідач у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог (а.с.96-97).  
            Надаючи оцінку інформації , розміщеній у статті (мовою оригіналу ) « В Мариуполе был организован подпольный полигон ТБО. Свалку не могут ликвидировать «  ,приймаючи до уваги  обставини справи,досліджені докази , загальний тон та зміст зауважень ,можливо дійти висновку , що  викладення автором статті  інформація заснована  на відтворенні висловлювань дійової  особи та   вказані  цитати ,з використанням розподілового  знаку - лапки  , яким автор  формує стиль викладення ,  є оціночними судженнями автора статті ,що здійсненні для узагальнення зібраного ним матеріалу заснованого на інтерв*ю для можливості аудиторії читачів проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб*єктивними переконаннями.
            Стилістика викладеного у статті матеріалу відповідає викладенню оціночних суджень , відтак  такі  судження не підлягають  спростуванню  та доведенню їх правдивості. 
         За таких умов , правових підстав для висновку про те,що спірна публікація відповідача порушила  особисті   немайнові права позивача , не відповідає вимогам закону, відтак й позовні   вимоги, які грунтуються на такій позиції  , не підлягають задоволенню. 
     Доводи апеляційної скарги є безпідставними , оскільки  інформація ,яку просить у своїх позовних вимогах спростувати позивач стосується оціночних суджень. 
      Посилання скаржника  на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 522/14156/14-ц ,відхиляються апеляційним судом,оскільки  судові рішення у вказаній справі ухвалені за інших установлених судами обставин справи . 
       Одночасно,щодо доводів апеляційної скарги про порушенням судом першої інстанції процесуального законодавства ,  апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннямич.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
           За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
          При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
        Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
        Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
          Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
         Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
          За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
         Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
          За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
           Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
          Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
           Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
        Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд  розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення , вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи,  правильність висновків суду не спростовують.
        За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
        Апеляційний суд , розглянувши справу дійшов  до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
         Новий розподіл судових витрат та розподіл  витрат,понесених  ОСОБА_1   ,у зв*язку  з переглядом справи  у суді апеляційної інстанції , з урахуванням вимог частин першої і другої статті 141 ЦПК України , не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд -
                                                                   П О С Т А Н О В И В  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2020 року - залишити без змін.

            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
              Повний текст постанови складений  26  жовтня 2020  року .  

            Судді: