ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/779/20  Номер провадження 33/814/596/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

Категорія: ч.1 ст.130 КпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Малофєєва А.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтава від 07 липня 2020 року,                                  
ВСТАНОВИВ:
       
Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, військовослужбовець за контрактом у Збройних Силах України, водій-заправник військової частини НОМЕР_1 , 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення – штрафу у розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420, 40 грн. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 26 квітня 2020 року близько 09 години керував автомобілем ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Полтава по вул. Слави, 2, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі адвокат Малофєєв А.І. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
 
Зокрема, захисник вважає проведення розгляду справи без сторони обвинувачення порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
 
Звертає увагу на порушення приписів ст.266 КпАП України, оскільки відсутнє направлення для проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а відеозапис не містить повної фіксації події.
 
Вказує, що суддею не зазначено розмір штрафу в кратному співвідношенні до неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
 
Право особи брати участь у судовому засіданні забезпечене судом апеляційної інстанції. При цьому ОСОБА_1 не заперечував проти розгляду справи без захисника та виявив бажання самостійно захищати свої інтереси, про що надав суду відповідну заяву.
 
Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду, суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КпАП України, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст.247 КпАП України, в даному випадку відсутня, оскільки згідно з цим пунктом провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. 
Тобто, в цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КпАП України юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені з цієї статті Кодексу, була не скасована, а навпаки посилена.
У свою чергу, стаття 8 КпАП України передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Виходячи із зазначених положень вказані особи не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. 
Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував фактичних обставин події та проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння в Полтавському обласному наркологічному диспансері.
При цьому пояснив, що після виявлення у нього лікарем 2,18 проміле алкоголю та складання протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на упереджене ставлення працівників поліції, приблизно через 2 години він з власної ініціативи повторно пройшов огляд у медичному закладі, під час якого в нього було встановлено лише 1,68 проміле алкоголю. 
Саме з огляду на таку різницю результатів ставить під сумнів свою винуватість у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Проте, такі доводи ОСОБА_1 суперечать вимогам закону.
Відповідно до п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Приписами п.7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Зниження концентрації етанолу в крові зі сплином певного часу з 2,18 до 1,68 проміле в даному випадку є природним процесом та вочевидь підтверджує висновки лікаря ОСОБА_2 про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. При цьому огляд лікар проводив у Полтавському обласному наркологічному диспансері, як того вимагають приписи вказаної Інструкції.
Також суддею місцевого суду належним чином досліджено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 26 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Будь-які докази щодо упередженості працівників поліції чи лікаря, який проводив огляд, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.
Не наведено таких доказів і порушником в засіданні апеляційного суду.
Всупереч доводам захисника, розгляд справи проведений суддею місцевого суду з дотриманням вимог Глави 22 КпАП України.
Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Враховуючи викладене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.
Відсутність в матеріалах справи направлення на огляд в медичному закладі, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які до того ж не заперечуються ОСОБА_1 , не спростовує висновків судді про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Твердження захисника про недотримання працівниками поліції вимог інструкції щодо відеофіксації події, належним чином було перевірене в засіданні місцевого суду та не знайшло свого підтвердження. 
Стягнення накладене у відповідності з приписами ст.33 КпАП України,  у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують відповідальність.
Доводи апеляційної скарги захисника про не зазначення в резолютивній частині постанови судді розміру штрафу в кратному співвідношенні до неоподаткованого мінімуму доходів громадян не свідчать про помилковість його визначення у грошовій сумі, оскільки 10200 гривень відповідає встановленому в санкції статті розміру в шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Судове рішення належним чином вмотивоване і відповідає вимогам ст.283 КпАП України. Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді, не встановлено. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтава від 07 липня 2020 року щодо  ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Малофєєва Артема Івановича – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду                    Костенко В.Г.