ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/230/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Станкова І.М., 

за участю представників сторін:
від позивача  –  Остапов В. В. (самопредставництво), 
від відповідача –  Демінська К.В. (адвокат), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.07.2020
за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр»
про стягнення 761 554, 64 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі – Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» (далі - Фірма, відповідач) простягання 709  200,00 боргу та 532  354,64 грн. пені. 
Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання  відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про надання послуг з поточного ремонту фасаду будівлі в частині своєчасного виконання робіт.  Наведене, з урахуванням закінчення строку дії договору 31.12.2018, на думку позивача, свідчить про наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу сплачений аванс.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.07.2020 в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що зобов`язання, яке не було виконане належним чином, продовжує існувати незважаючи на закінчення строку дії договору, оскільки  чинне законодавство не передбачає такої  підстави  для   припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Суд дійшов до висновку, що зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак залишилось невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився, тому у позивача відсутні правові  підстави вимагати у Фірми повернення авансу на підставі п. 4.9 Договору.  Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд зазначив, що дана вимога є похідною від позовних вимог про стягнення авансу. 
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Підприємство звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, господарським судом в рішенні неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи. 
На думку апелянта господарський суд помилково ототожнює поняття «зобов`язання» та «договір». 
Скаржник зазначає що  умови договору передбачають обов`язок відповідача повернути аванс після припинення договору, в разі якщо відповідачем на цей момент не виконано всіх робіт. Отже, договір припинив свою дію (закінчення строку), а обов`язок щодо повернення авансу залишається і продовжує існувати для відповідача. 
Також, позивач вважає, що судом не було враховано, що позивачем подано позов саме про стягнення авансу, який мотивовано неналежним виконанням п. 4.9 Договору з боку відповідача, а тому на думку Підприємства правомірним висновок суду першої інстанції був би, з посиланням на правову позицію наведену в постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 916/626/18, що закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором, в т. ч. зобов`язання з повернення авансу, якщо таке передбачено договором.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Ухвалою суду від 17.08.2020 було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 23.09.2020.
Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 15.10.2020 судова колегія оголосила перерву до 15.10.2020.
В судовому засіданні 15.10.2020 представник позивача надав пояснення в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити останню.
Представник відповідача в судовому засіданні 15.10.2020 надала пояснення в яких просила суд, залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2018 між ДП «Адміністрація морських портів України» (Замовник) та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» (Виконавець) було укладено договір №87-В-ІЛФ-18, 9далі Договор) відповідно до умов  п. 1.1 якого Виконавцем були прийняті на себе  зобов`язання  на свій ризик, своїми засобами та силами, у встановлені договором строки надати послуги з поточного ремонту будівлі управління порту ІФ ДП «АМПУ» (інв.№5443) відповідно до технічного завдання, а Замовником були прийняті  на себе зобов`язання прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах договору.
У відповідності до п. 2.1. Договору  місцем надання послуг є м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, будівля управління порту (інв.№5443), територія ДП «АМПУ».
Згідно п. п.  2.2,  2.3. Договору  строком надання послуг є 130 календарних днів з дати укладання цього договору, згідно календарного графіку (Додаток 3), що є невід`ємною частиною договору.
Додатком №3 до Договору  встановлено строки виконання  робіт,  відповідно  до якого   Виконавець повинен   закінчити виконання  робіт першого етапу  до 15.07.2018, виконання  останнього  дев`ятого етапу повинно бути завершено Виконавцем до 15.08.2018. 
Пунктом 4.3. Договору  сторони погодили, що за письмовим зверненням Виконавця Замовник має право здійснювати попередню оплату (аванс) у розмірі не більш 30% від  договірної ціни. Передплата в узгодженому сторонами розмірі здійснюється на підставі оригіналу належним чином оформленого рахунку Виконавця.  
Відповідно до п. 4.9 договору у разі припинення  дії договору  Виконавець протягом 15 календарних днів з дати припинення зобов`язаний повернути попередню оплату  з урахуванням вартості  послуг, які вже були прийняті Замовником.
Згідно з п. п. 6.6 - 6.3  Договір  набирає чинності  після його підписання і діє до 31.12.2018, а в частині гарантійних зобов`язань до їх повного  виконання.   Закінчення строку дії договору  не звільняє сторони від відповідальності  за його порушення, яке мало місце під час  дії  договору. Дія договору  можу бути припинена достроково  за згодою сторін  шляхом укладення письмової угоди. 
Положеннями п. 7.4 договору передбачено, що за порушення строків  повернення Виконавцем попередньої оплати, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі  облікової ставки НБУ, що діяла  за період за який сплачується пеня від розміру неповернутого (несвоєчасно повернутого)  авансу за кожний день прострочення.
Шляхом підписання додатку №1 до Договору сторонами було погоджено  перелік основних видів  робіт, які мають бути виконанні  Фірмою.
Отже, за правовою природою укладений між сторонами Договір  є договором підряду.
Відносини підряду урегульовані Главою 61 ЦК України, відповідно до положень якої за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Суд встановив що Договір, відповідно до п. 6.1, припинив свою дію  30.12.2018.
Виконавець повинен закінчити виконання  робіт першого етапу  до 15.07.2018, однак на момент розгляду даної справи, відповідач не приступив до ремонтних робіт перелічених у технічному завданню.
Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду від 15.10.2019 по справі №916/2836/18 залишеним без змін постановою  Верховного Суду від  27.04.2020,  було відмовлено у задоволенні  позовних вимог  ДП «АМПУ» до ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Олександр»  про стягнення збитків у розмірі  709    200,00  грн. 
Під час вирішення справи  №916/2836/18  господарським судом було встановлено  наступні обставини, які відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребують  доведення у межах даної справи. За період з червня 2018 року по липень 2018 року між сторонами була переписка щодо  заміни відповідачем будівельних матеріалів, які повинні відповідати технічному завданню, в якому зазначена технологія «Ceresit», проте сторони так і не дійшли згоди про заміну технології «Ceresit» на «Caparol», у зв`язку з чим відповідач так і не приступив до виконання укладеного між сторонами договору. 
Судова колегія зазначає що  вiдповiдно до технiчного завдання роботи мали виконуватись на декiлькох об`єктах позивача, зокрема окрiм фасадних робiт, де було передбачено виконання робiт з використанням матерiалiв Ceresit, роботи мали виконуватись i на iнших об`єктах без використання зазначених матерiалiв, прорте відповідач до виконання зазначених робіт також не приступив. 
Відповідно положень ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник не приступив до виконання робіт, то замовник має право відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків. Причому саме у замовника є право вибору у випадку невиконання підрядником свого зобов`язання.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було узгоджено строк виконання ремонтних робіт та умови повернення авансу.
Суд враховує  відсутність претензій відповідача стосовно неналежної оплати авансу, недоплати авансу, відмови від прийняття виконання робіт чи іншого невиконання умов спірного договору позивачем. 
Відповідач свої зобов`язання на момент звернення з позовом в частині належного та повного виконання робіт чи повернення невикористаного авансу не виконав.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
Враховуючи вище встановлене, судова колегія вважає обґрунтованими доводи позивача щодо повернення останньому відповідачем суми авансу в розмірі 709  200,00 грн., а рішення суду першої інстанції в цій частині є таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд не надав належної оцінки умовам Договору та технічному завданню до нього (Додаток №1 до Договору) адже умови договору,  а саме п. 4.9.,  передбачають обов`язок вiдповiдача повернути аванс пiсля припинення договору, в разi якщо вiдповiдачем на цей момент не виконано всiх робiт. 
Договiр припинив свою дію (закiнчення строку), а обов`язок щодо повернення авансу залишився i продовжуе iснувати, оскільки ремонтні роботи в обумовлений строк (до 15.08.2018) за договором виконанні не були. 
Щодо позовних вимоги в частині стягнення пені за період з 16.02.2019 по 17.07.2019, судова колегія зазначає наступне. 
Відповідно до ст. ст.  610,  611 Цивільного кодексу України  невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом Положеннями п. 7.4 Договору передбачено, що за порушення строків  повернення попередньої оплати, Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі  облікової ставки НБУ, що діяла  за період за який сплачується пеня від розміру неповернутого (несвоєчасно повернутого)  авансу за кожний день прострочення.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені  апеляційним судом встановлено, що розмір нарахованої суми пені відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 52  354,64 грн. також підлягають задоволенню.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України  судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача. 

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)  задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 08.07.2020 року    скасувати. 
Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)  задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) 709  200,00 грн. заборгованості, 52  354,64 грн. пені та  11  423,32 грн. судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «Олександр» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) 17  134,98 грн. судового збору за подану та розглянуту апеляційну скаргу. 
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів сторін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 19.10.2020. 

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Колоколов С.І.

                                                                                                     Разюк Г.П.