ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/1757/18	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С. 	
Провадження № 22-ц/817/1072/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю - представника позивача — Вароди П.Б.,
представника правонаступників відповідача — Ходюк К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Теребовлянського районного суду від 30 вересня 2020 року (головуючий суддя Ромазан Л.С., повний текст рішення складено 07 жовтня 2020) у справі № 606/1757/18 за позовом ОСОБА_1 до правонаступників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року представники позивача ОСОБА_1 адвокати Варода П.Б. і Бакалець І.Г. звернулися в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 126 300 (сто двадцять шість тисяч триста) доларів США, з яких 5000 (п`ять тисяч) доларів США - борг за договором позики від 12 лютого 2015 року та 6300 (шість тисяч) доларів США проценти від суми користування цією позикою, 100 000 (сто тисяч) доларів США - борг за договором позики від 01 березня 2018 року та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США проценти від суми користування цією позикою.
В обгрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до договору позики від 12.02.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримано від ОСОБА_1 в позику кошти в сумі 5000 доларів США (п`ять тисяч доларів) під 3 % місячних на період до 31 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою, складеною власноручно останнім. Втім, станом на день пред`явлення даного позову, відповідач ОСОБА_2 , свого зобов`язання за вищевказаним договором позики не виконав, позичені у позивача ОСОБА_1 грошові кошти та проценти за весь час їх користування - не повернув. Крім того, 1 березня 2018 року ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів СІІІА під 3 % місячних на період до 01 березня 2020 року, що підтверджується розпискою, складеною власноручно останнім. Втім, станом на день пред`явлення даного позову, відповідач ОСОБА_2 свого зобов`язання за вищевказаним договором позики частково не виконав, проценти за час користування позикою не виплачує.
Рішенням Теребовлянського районного суду від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 42 000 доларів США - основного боргу і процентів за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 1 березня 2018 року; стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 55 666,66 доларів США - основного боргу і процентів за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 1 березня 2018 року; стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 13 666,66 доларів США - основного боргу і процентів за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 1 березня 2018 року; стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 13 666,66 доларів США - основного боргу і процентів за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 1 березня 2018 року; стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 дійшов до висновку, що останнім не подано суду доказів, які б встановлювали належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна. Втім, означені висновки суду першої інстанції є помилковими. Висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не зазначено перелік спадкового майна, не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Згідно спадкової справі №244/2018 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями, які прийняли в порядку ч. З ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщину є: ОСОБА_3 , 1964 року народження; ОСОБА_4 , 1984 року народження; ОСОБА_8 , 1986 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26 грудня 2018 року. Згідно довідки Виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 11 липня 2019 року №09-04/17/543, ОСОБА_8 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 . Станом на 19 грудня 2018 року були зареєстровані мати ОСОБА_3 , 1964 р.н., брат ОСОБА_4 , 1984 р.н., та проживали мати ОСОБА_3 , 1964 р.н., дружина ОСОБА_5 , 1994 р.н., (зареєстрована АДРЕСА_2 ), дочка ОСОБА_6 , 2018 р.н. (зареєстрована АДРЕСА_2 ).
ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві власності належало рухоме та нерухоме майно, яке успадкували його правонаступники, а саме:
1) автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 609, 1992 року випуску;
2) автомобіль марки Peugeot, модель 3008, 2011 року випуску;
3) автомобіль марки ВАЗ, модель 21214, 2007 року випуску;
4) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ;
5) земельна ділянка площею 2.8532 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125080500:02:001:0014, що знаходиться на території Буданівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області;
6) земельна ділянка площею 2.6243 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125081100:01:001:0263, що знаходиться на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області;
7) земельна ділянка площею 0.1644 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125081 100:01:001:1073, що знаходиться на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області;
8) земельна ділянка площею 0.332 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6125085200:02:001:0101, що знаходиться на території с. Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області;
9) земельна ділянка площею 0.5 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6125085200:01:001:0017, що знаходиться на території с. Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області;
10) 51 % статутного капіталу приватного агропромислового підприємства «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи 31422409.
Спадкоємці ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та спадкоємці ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , хоча і прийняли в установленому законом порядку спадщину, вимогу позивача ОСОБА_1 не задовольнили, позиковий борг не повернули, а відтак права позивача підлягають судовому захисту.
Спадщину ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли його сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_3 , а тому кожен із них успадкував по 1/3 частці спадкового майна.
Померлий ОСОБА_8 за час життя спадщину після смерті батька ОСОБА_9 прийняв, але не отримав у нотаріуса свідоцтво про право спадщину. Спадщину ОСОБА_8 , який успадкував 1/3 частку майна померлого ОСОБА_2 , прийняли його дружина ОСОБА_10 , та їх дочка ОСОБА_6 , та мати ОСОБА_3 .
Отже, майнові вимоги позивача ОСОБА_1 , як кредитора спадкодавця ОСОБА_2 , правонаступники відповідача повинні задовольнити виходячи з розміру успадкованої ними частки у спадщині, тобто ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки, що становить 42 000 доларів США, ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частка + 2/6 частки, що становить 55 666,66 доларів США, ОСОБА_10 та неповнолітня ОСОБА_6 в рівних частинах від 2/6 часток, що становить по 13 666, 66 доларів США кожен.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності та диспозитивності обгрунтовано дійшов висновку, що позивачем не подано суду доказів, які б встановлювали належність спадкодавцю ОСОБА_2 будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майна. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , а також вартості, у межах якої спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором, а тому суд обгрунтовано вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення із відповідачів заборгованості за договором позики.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідачів ОСОБА_11 заперечила відносно апеляційної скарги та пояснила, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 5000 доларів США під 3 % місячних, які зобов`язався повернути останньому до 31 грудня 2015 року.
01 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 доларів СІІІА під 3 % місячних, які він зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 01 березня 2020 року.
На підтвердження укладених договорів позики ОСОБА_2 видав позивачеві розписки, копії яких долучені до матеріалів справи. 
Представник позивача ОСОБА_12 у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_2 умови договорів позики не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 126 300 доларів США.
Позов у справі ОСОБА_1 пред`явив 07 серпня 2018 року, провадження у справі ухвалою Теребовлянського районного суду відкрито 22 серпня 2018 року.
Під час провадження у справі судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Теребовлянського районного суду від 16 травня 2019 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики правонаступників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
На день смерті позичальника ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , та сини ОСОБА_4 , ОСОБА_8 були членами його сім"ї, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради від 18.12.2018 року №09-04 /17/3125. 
Спадкоємець ОСОБА_2 його син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. 
Ухвалою Теребовлянського районного суду від 14 серпня 2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_7 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики правонаступників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є його спадкоємцями.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на смерть ОСОБА_2 , яка настала до часу звернення ОСОБА_1 в суд із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики, є допустимим згідно із нормами ст. ст. 25, 26 ЦК України, ст. ст. 46, 55, 255, ЦПК України залучення до участі у справі спадкоємців ОСОБА_2 і вирішення спору по суті.
З таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
З аналізу цих норм права вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті
У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.
У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.
Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження , а відкривши провадження у справі, суд мав його закрити на підставі пункту 1 статті 255 ЦПК України.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 127/328/17.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню із закриттям провадження у справі у справі.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.4, 377, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задовольнити частково.
Рішення Теребовлянського районного суду від 30 вересня 2020 року скасувати, та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до правонаступників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року. 

Головуючий 
Судді