ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/960/20  Номер провадження 22-ц/814/2569/20	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
       на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року
       у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 06 липня 2011 року.
При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку з порушенням зобов`язань покладених на відповідача за кредитним договором №б/н від 06 липня 2011 року, утворилася заборгованість у розмірі 120 521 грн. 70 коп., вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06 липня 2011 в сумі 3 510 грн. 40 грн. та судові витрати в сумі 61 грн. 17 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення районного суду в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що сторонами 06 липня 2011 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встанов-леного ліміту на платіжну карту у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 3 400 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_1 станом на 26 квітня 2020 року має заборгованість у розмірі – 120 521 грн. 70 коп., яка складається з: 3 510 грн. 40 коп. –загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредиту; 108 615 грн. 98 коп. – заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість; 2 180 грн. – заборгованість по пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. – штраф (фіксована частина); 5715 грн. 32 коп. – штраф (процентна складова).
При цьому судом встановлено, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог копія Анкети-заяви відповідача від 06 липня 2011 року, Витяг з Тарифів обслугову-вання кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідка про підписання кредитного договору б/н , за якими було надано три кредитні картки, – не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування.
З матеріалів справи слідує, що, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника.
В Анкеті-заяві наявні лише анкетні дані позичальника, його контактна інформація, проте відсутні дані про умови кредитування.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції і виходив саме з того, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому до стягнення підлягає лише заборгованість за кредитним договором б/н від 06 липня 2011 року в сумі 3 510 грн. 40 коп. 

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Факт укладення між сторонами кредитного договору на підставі анкети-заяви від 06 липня 2011 року, підтверджується наявними у справі доказами та не спростовується сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи, зокрема анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 липня 2011 року вбачається, що сторонами не узгоджено яку саме карту отримано відповідачем, процентну ставку, також відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом та нарахованої пені, а також штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викла-деною у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.
Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, вірним є висновок суду, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відпо-відачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, – надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Також надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такий висновок суду кореспондує правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах даної справи, – не містять підпису позичальника, – їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приват-Банк» не дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. 

Зазначені обставини правильно встановлені судом першої інстанції, відтак суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими банком відсотками за користування кредитом, пені та штрафів.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування – не вбачається.        

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:          Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.