Постанова
Іменем  України 
 
04 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/7369/18
провадження № 61-12500св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», державний реєстратор прав на нерухоме майно Кузора Анна Валеріївна Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у складі судді Піхур О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовом до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Київське міське БТІ»), державного реєстратора прав на нерухоме майно Кузори А. В. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та просив: 
визнати незаконним та скасувати пункт 787 додатка № 10 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі» до рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва нежитлових приміщень з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) (в літ. А), загальною площею 103, 30 кв. м; нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 111) з літ. «А», І-поверх, нежитлові приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. «А», I-поверх (приміщення ХLI, ХL, XXXIX першого поверху), загальною площею 48,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії САЕ № 539973 від 09 серпня 2012 року на нежитлові приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) (в літ. А) загальною площею 103,30 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 37726476), за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, оформлене Головним управлінням комунальної власності міста Києва;
визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління комунальної власності міста Києва № 672-В від 09 серпня 2012 року щодо оформлення права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) (в літ. А) загальною площею 103,30 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 37726476) за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради;
визнати незаконним та скасувати рішення КП «Київське міське БТІ» про державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 26 вересня 2012 року на нежитлові приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) (в літ.А) загальною площею 103,30 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 37726476) за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради;
визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);
визнати незаконним та скасувати запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 22058979 21 серпня 2017 року о 15:23:17 про реєстрацію права власності, вчинений державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
В обґрунтування позову зазначав, що він з 20 січня 2003 року є власником квартири АДРЕСА_2 . Співвласниками квартир у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 18 серпня 2000 року було створене об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія» (далі - ОСББ «Вікторія»).
06 листопада 2017 року йому стало відомо, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про те, що нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень №92), нежитлове приміщення №1 (група приміщень №111), нежитлові приміщення з №1 по №2 (група приміщень №112), розташовані на АДРЕСА_1 , зареєстровані за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на підставі рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року. 
Спірні приміщення підвалу та електрощитової є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку загального користування, які забезпечують належну експлуатацію будинку на АДРЕСА_1 , у них проходять внутрішньобудинкові та магістральні мережі водо- та теплопостачання, каналізаційний стік, розміщена запірна арматура. Вказані інженерні комунікації та технічні пристрої необхідні для забезпечення санітарно - гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир цього будинку. Враховуючи зазначене, приміщення підвалу та електрощитової відповідно до статті 382 ЦК України належать власникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності, а тому не можуть бути об`єктом комунальної власності без згоди співвласників квартир у будинку.
До прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва приміщення підвалу та приміщення електрощитової, спірні приміщення були власністю співвласників будинку, не були окремим об`єктом цивільного права та не мали статусу нежитлових приміщень.     
Оскільки власники квартир у будинку АДРЕСА_1 не надавали свою згоду на передачу спірних приміщень до комунальної власності, оскаржувані рішення порушують їх право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, тому ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення його законних прав, ним не надано жодного належного і допустимого доказу, що спірні приміщення є допоміжними або були ними і слугують для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і власників квартир, або вказані приміщення були технічними.
Оскільки спірні нежилі приміщення не відносяться до категорії допоміжних, вони не є об`єктом права спільної власності співвласників будинку, на них не розповсюджуються положення  Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,  Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 щодо здійснення співвласниками будинку права розпорядження допоміжними приміщеннями і у відповідності до закону вони є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень, видачі свідоцтв про право комунальної власності та державній реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки відповідачі діяли в межах своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства та не порушили права та охоронювані законом інтереси позивача.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року змінене в частині правових підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірні нежитлові приміщення підвалу входять до єдиної конструктивної схеми житлового будинку і є її невід`ємною частиною, що забезпечує належну експлуатацію будинку, а приміщення електрощитової технічно відносяться до допоміжних приміщень будинку, які призначені для забезпечення належної експлуатації будинку
Прийняття рішення про передачу у комунальну власність нежитлових приміщень пов`язане з обов`язковою згодою співмешканців будинку на таку передачу, оскільки співвласники житлового будинку також є співвласниками допоміжних приміщень будинку.
В ході розгляду справи відповідачами не надано доказів отримання від власників квартир будинку АДРЕСА_1 згоди на передачу спірних приміщень у комунальну власність.
Відтак, передаючи до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень №92) загальною площею 103,30 кв. м, нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 111), нежитлові приміщення з №1 по №2 (група приміщень №112) загальною площею 48,3 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 порушила право позивача ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися допоміжними приміщеннями.
Тому рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва вказаних вище приміщень будинку № 10 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.   
Згідно інформації з офіційного інтернет - сайту Київської міської ради http://kmr.ligazakon.ua рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року разом з додатками було опубліковано на вказаному вище офіційному інтернет - сайті Київської міської ради.
Таким чином, рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року перебувало у відкритому публічному доступі.
Тому позивач, який з 20 січня 2003 року є власником та мешканцем квартири у будинку АДРЕСА_1 , міг дізнатися по існування оспорюваного рішення Київської міської ради з 02 грудня 2010 року.
Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 01 березня 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого представником відповідачів подано письмову заяву, що згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, апеляційний суд дійшов висновку, що позов  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав пропуску позовної даності. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що апеляційний сул неправильно застосував статті 253, 256, 257, частину четверту статті 267 ЦК України.
Частинами п`ятою, одинадцятою та дванадцятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», рішення органів місцевого самоврядування публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно пункту 30.2. Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 01 липня 2008 року №8/8 (в редакції, чинній станом на 02 грудня 2010 року), офіційне оприлюднення всіх рішень Київради нормативно-правового характеру здійснюється шляхом опублікування у газеті Київської міської ради «Хрещатик».
Оспорюване рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №  284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» з додатком № 10 не було опубліковано в газеті «Хрещатик» та про його зміст не було відомо позивачу.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту опублікування у вказаній газеті оскаржуваного рішення Київської міської ради.
Посилання апеляційного суду на те, що вказане рішення Київської міської ради було опубліковане на офіційному інтернет-сайті Київської міської ради є безпідставним, оскільки зазначений у постанові веб-сайт http://kmr.ligazakon.ua не є офіційним інтернет-сайтом Київської міської ради, а є одним із програмних продуктів групи компаній «Ліга Закон».
У пункті 787 додатка № 10 «Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі» до рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2019 року в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва не були конкретно, з ідентифікуючими ознаками вказані спірні приміщення підвалу та електрощитової, а було зазначено загальну  площу будинку АДРЕСА_1 , інші дані та площу нежитлових приміщень.
Кожне з оскаржуваних рішень (актів) є окремим предметом позову і щодо кожного позовна давність повинна обчислюватися окремо. Апеляційний суд досліджував питання позовної давності виключно щодо рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» №  284/5096 від 02 грудня 2010 року.
Порушення права власності ОСОБА_1 є триваючим, тому позовна давність не застосовується.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від                      17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.
 
25 липня  2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що   ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 58 від 20 січня 2003 року.
18 серпня 2000 року співвласниками квартир у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Вікторія», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Право власності на приміщення підвалу та електрощитової було зареєстроване за територіальною громадою міста Києва.
Встановлено, що спірні нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень №  92) загальною площею 103,30 кв. м, які розташовані на АДРЕСА_1 були віднесені до комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва».
Рішенням Шевченківської районної ради від 20 травня 2010 № 851 «Про приватизацію об`єктів комунальної власності та внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у місті Києві ради» до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні було включене нежитлове приміщення площею 103,3 кв. м на АДРЕСА_1 .
Наказом Головного управління комунальної власності міста Києва від 09 серпня 2012 № 672-В «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» оформлено право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень № 92) загальною площею 103,30 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішено видати свідоцтво про право комунальної власності на це майно.
На підставі наказу від 09 серпня 2012 № 672-В територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради отримала свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи приміщень № 92), загальною площею 103,30 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
29 серпня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3 . Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено державну реєстрацію права власності на вищевказані нежитлові приміщення за  територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №22/12-2017 від 29 січня 2018 року приміщення XLI, XL, XXXIX, які розташовані на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , є нежитловими приміщеннями та технічно відносяться до допоміжних приміщень будинку, призначених для забезпечення належної експлуатації будинку, приміщення вхідної групи № 92 (№92-1-91-10) розташовані в підвальному поверсі. Зазначені приміщення є нежитловими приміщеннями, відгороджені від інших приміщень конструктивними елементами, стінами, перекриттям, які входять до єдиної конструктивної схеми житлового будинку і є її невід`ємною частиною, забезпечують належну експлуатацію будинку, надійність та цілісність всього будинку в цілому.
В таблиці експлікації приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 експертом позначені такі приміщення, які мають наступні функціональне призначення та площу:
1) приміщення, розташовані на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення XXXIX - сміттєзбірник 32,8 кв. м, приміщення ХL - сміттєзбірник 6,6 кв. м, приміщення ХLІ - щитова 16,1 кв. м., загальною площею 55,5 кв. м.;
2) група приміщень № 92, розташовані в підвальному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 92-1 - цільове призначення «прочая» площею 4,60 кв. м, приміщення 92-2 - вбиральня площею 1,10 кв. м, приміщення 92-3 - вбиральня площею 1,10 кв. м, приміщення 92-4 - умивальня площею 3.40 кв. м, приміщення 92-5 - цільове призначення «прочая» площею 19,2 кв. м, приміщення 92-6 - цільове призначення «прочая» площею 33,20 кв. м, приміщення 92-7 - цільове призначення «прочая» площею 26,10 кв. м, приміщення 92-8 - цільове призначення «прочая» площею 8,80 кв. м, приміщення 92-9 - цільове призначення «прочая» площею 4,80 кв. м, приміщення 92-10 - цільове призначення «прочая» площею 10,90 кв. м., загальною площею 113,2 кв.м.
У вказаному висновку експертизи встановлено, що спірні нежитлові приміщення підвалу входять до єдиної конструктивної схеми житлового будинку і є її невід`ємною частиною, а приміщення електрощитової технічно відносяться до допоміжних приміщень будинку. Ці приміщення забезпечують належну експлуатацію будинку. 
Відповідачі не заперечували, що спірні приміщення є допоміжними та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців і власників квартир.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив з того, що рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року в частині віднесення до об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва спірних приміщень прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.
Згідно інформації з офіційного інтернет - сайту Київської міської ради http://kmr.ligazakon.ua рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року разом з додатками було опубліковано на вказаному вище офіційному інтернет - сайті Київської міської ради.
Тобто рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року перебувало у відкритому публічному доступі.
Позивач, який з 20 січня 2003 року є власником квартири у будинку АДРЕСА_1 міг дізнатися по існування оспорюваного рішення Київської міської ради з 02 грудня 2010 року.
Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до суду 01 березня 2018 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її прав або про особу, яка його порушила.
 
Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме особі, право якого порушено, стало відомо про таке порушення.
 
Відповідно до статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», рішення органів місцевого самоврядування публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно пункту 30.2. Регламенту Київської міської ради, затвердженому рішенням Київської міської ради від 01 липня 2008 року №8/8 (в редакції, чинній станом на 02 грудня 2010 року), офіційне оприлюднення всіх рішень Київради нормативно-правового характеру здійснюється шляхом опублікування у газеті Київської міської ради «Хрещатик».
Відтак, опублікування на сайті http://kmr.ligazakon.uaтексту рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02 грудня 2010 року разом з додатками, не є підставою вважати, що саме з цього моменту ОСОБА_1 стало відомо або могло бути відомо про порушення його прав.
З урахуванням викладеного, передчасними є висновки апеляційного суду про пропуск ОСОБА_1 позовної давності, оскільки не встановлено початок його перебігу, тобто час, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його прав.
Окрім того, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском позовної давності у повному обсязі, апеляційний суд по суті не розглянув позовні вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності серії САЕ № 539973 від 09 серпня 2012 року,  визнання незаконним та скасування наказу Головного управління комунальної власності міста Києва № 672-В від 09 серпня 2012 року, визнання незаконним та скасування рішення КП «Київське міське БТІ» про державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 26 вересня 2012 року, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Кузорою А. В., визнання незаконним та скасування запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 22058979 від 21 серпня 2017 року, та не дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог.
Відтак висновки апеляційного суду про застосування позовної давності до вказаних вимог є передчасними, оскільки вона застосовується лише в разі обґрунтованості позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов	
 	 	
Судді	В. С. Жданова   А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	С. О. Карпенко    М. Ю. Тітов