П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/3014/20                                      Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Майстренко Н.М.  
                                                                 Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
27 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді по суті його заяви від 06.10.2019;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі йому довідки-розрахунку вартості невиданого йому речового майна;
- зобов`язати військову частина НОМЕР_1 надати йому довідку-розрахунок вартості невиданого йому речового майна.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки-розрахунку вартості невиданого йому речового майна;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки-розрахунку вартості невиданого речового майна та прийняти рішення з урахуванням висновків суду;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Зокрема, апелянт посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 та зазначає, що під час звільнення з військової служби та проведення усіх розрахунків та виплат ОСОБА_1 військовою частиною, у позивача не виникало ніяких заперечень.
Керуючись приписами п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.03.2015 №25-РС позивача звільнено з військової служби у запас за п. "б" (за станом здоров`я).
Витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 25.05.2015 №125 позивача було виключено зі списків особового складу частини.
Позивач у жовтні 2019 року звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив видати йому довідку про суму невиплаченої йому грошової компенсації за неотримане речове майно.
На даний рапорт позивач отримав відповідь Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 10.10.2019 №6482, відповідно до якої відповідач повідомив, що виплата грошової компенсації неможлива, оскільки позивач звільнений до моменту виходу постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 та наказу Міністерства оборони України від 26.04.2016 №232, які визначають, що виплата грошової компенсації за неотримене речове майно проводиться на момент звільнення.
Враховуючи протиправні дії відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що військовослужбовці, звільнені у запас з правом носіння військової форми одягу, мають право, виявивши бажання, отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення. При звільненні таким військовослужбовцям видається речовий атестат, а також довідка про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі.
Тому, на думку суду, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на отримання виплати такої грошової компенсації, оскільки на момент звільнення позивача діяло Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444 (далі - Положення), яке визначало порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час. Оскільки ці підстави не були покладені в основу оскаржуваного рішення, суд позбавлений можливості надати їм правову оцінку до того, як відповідне рішення у межах своїх повноважень ухвалить відповідач.
Також суд першої інстанції зазначив, що суд не може захистити право позивача шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати йому довідку-розрахунок вартості невиданого речового майна, оскільки питання стосовно наявності або відсутності підстав для видачі позивачу відповідної довідки на виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444 ще не було предметом розгляду відповідачем. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у видачі йому довідки-розрахунку вартості невиданого йому речового майна, а також шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачу довідки-розрахунку вартості невиданого позивачу речового майна.
Колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1ст.2 КАС Українизавданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1ст.5 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1ст.6 КАС Українисуд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В частині 2 статті 19 Конституції Українизакріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Відповідно до абз. 1 ст. 1-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції Україниі складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Абзацом другим пункту 1статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженимПостановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444 (далі - Положення № 1444), врегулювано порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час (в редакції чинній станом на час звільнення зі служби).
Відповідно до п. 4 Положення №1444 визначено, що речове майно відпускається військовим частинам у порядку, встановленому Міноборони та іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (далі - норми забезпечення речовим майном військовослужбовців), а також відповідно до затверджених Міноборони та іншими центральними органами виконавчої влади норм утримання цього майна на одного військовослужбовця (працівника) у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах.
Згідно п. 27 Положення №1444, військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.
Вищевказане Положення № 1444 втратило чинність 04 березня 2016 року.
Тобто, на момент звільнення позивача з військової служби Положення № 1444, яке встановлює порядок речового забезпечення військовослужбовців, було чинне та підлягало застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до абз. 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженогоУказом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до п.п.3.1.12 Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженогоНаказом Міністра оборони України від 31.01.2006№ 45, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.02.2006 за № 125/11999 (в редакції чинній станом на час звільнення зі служби) грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (додаток 4), яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Аналізуючи вищевикладене, а також положення п. 27 Порядку № 1444 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що п. 27 Порядку № 1444 визначено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогами Порядку № 1444 не визначений строк, протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 125 від 25.05.2015 старшину контрактної служби ОСОБА_1 звільнено наказом командира з 20.03.2015 та виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Новоград-Волинсько-Червоноармійського ОМВК Житомирської області.
Одночасно з виключенням із списків особового складу військової частини, із старшиною контрактної служби ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок, що включає грошову допомогу на оздоровлення, премію, надбавку, додаткову винагороду, одноразову грошову допомогу при звільненні.
Однак, як встановлено з витягу з наказу №125 від 25.05.2015, питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.
Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на Порядок № 178, оскільки вказаний порядок набрав чинності після звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків військової частини та всіх видів забезпечення, а отже його норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідний висновок викладено в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №240/11529/19 (К/9901/12598/20) від 09 липня 2020 року.
Таким чином, з урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі довідки-розрахунку вартості невиданого речового майна ОСОБА_1 .
Щодо висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки-розрахунку вартості невиданого речового майна та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, то слід зазначити, що позивачем вказаний висновок суду не оскаржується.
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання стосовно наявності або відсутності підстав для видачі позивачу відповідної довідки на виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444 ще не було предметом розгляду відповідачем, у листі №6482 від 10.10.2019 відповідач лише повідомив позивача, що виплата грошової компенсації неможлива.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.