ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Черкаси

Справа № 701/140/20		
Провадження № 22-ц/821/1952/20		
Категорія: 305010300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Державна казначейська служба України
третя особа: Черкаська обласна прокуратура

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року (ухваленого в приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Костенка А.І.) у справі за позовом ОСОБА_1  до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Черкаська обласна прокуратура  про відшкодування моральної шкоди та витрат, понесених на правову допомогу, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області із позовом до Державної казначейської служби України  про відшкодування моральної шкоди та витрат, понесених на правову допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 23 лютого 2016 року начальником Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Шаповаловою Я.С. було розпочато кримінальне провадження № 42016251100000023 за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 
27 квітня 2016 року в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42016251100000023 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 
14 червня 2016 року прокурором Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручком Р.П. був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016251100000023, який в подальшому направлений до Маньківського районного суду Черкаської області. 
Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500,00 грн., в дохід держави. 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року скасовано, а кримінальне провадження відносно позивачки закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. 
Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року - без зміни.
Позивачка ОСОБА_1 вказує, що упродовж майже двох років незаконно перебувала під слідством та судом, піддаючись кримінальному переслідуванню. 
Крім того, на офіційній сторінці Черкаського інтернет-видання «Інфоміст» від 10 липня 2017 року була поміщена стаття під заголовком «Секретар, що підробила протокол засідання депутатів, отримала три роки ув`язнення», в якій було зазначено посаду позивачки, її прізвище, ім`я та по-батькові. Аналогічну інформацію опублікував в районній газеті «Маньківські новини» від 30 червня 2017 року №26 (9323) і прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури А. Заболотний. 
ОСОБА_1 зазначає, що її незаконне перебування під слідством і судом призвело до втрати нею роботи.
Вказані вимушені негативні зміни в житті, вказує позивачка, завдали їй значних душевних та моральних страждань, негативно вплинули на ділову репутацію, як посадової особи органу місцевого самоврядування, внаслідок її перебування під слідством і судом та поширення відповідних відомостей в засобах масової інформації. 
У зв`язку із постійним стресовим станом, який виник внаслідок безпідставних звинувачень на її адресу в тому, що позивачка вчинила злочин, пов`язаний з корупцією, зазначає ОСОБА_1 , суттєво погіршився і стан її здоров`я, внаслідок чого вона неодноразово зверталась до медичних установ за отриманням відповідного лікування та наданням медичної допомоги. 
З метою захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернулася до Маньківського районного суду Черкаської області із даним позовом та просила постановити судове рішення, яким стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. та понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 104 000,00 грн.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 27 березня 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Черкаську обласну прокуратуру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

       Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь  ОСОБА_1   моральну шкоду у розмірі 101900,76 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 104000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки позивачкою  ОСОБА_1 доведено розмір витрат на отримання нею правової допомоги, тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з розрахунку розміру однієї мінімальної заробітної плати за один місяць та кількості часу перебування позивачки під слідством чи судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 09 листопада 2020 року, Черкаська обласна прокуратура, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 таким, що постановлено із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просила рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020року в цій частині змінити, зменшивши визначений розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1  з 101 900,76 грн. до 101 072,16 грн., в частині стягнення понесених позивачкою витрат на правову допомогу скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в їх стягненні.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тими ж доводами, що судом першої інстанції невірно розраховано розмір моральної шкоди, зазначивши, що сума, яка підлягає до виплати  ОСОБА_1 повинна складати 101 072,16 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, Черкаська обласна прокуратура зазначає, що при вирішенні питання щодо витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не перевірив, чи дійсно позивачем було сплачено 104 000,00 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні належні фінансові документи, які б свідчили про підтвердження таких розрахунків.

Відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 10 грудня 2020 року, представник  ОСОБА_1 – адвокат Алексєєнко Б.М., вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить залишити рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 рокубез змін, а апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури– без задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2016 року начальником Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Шаповаловою Я.С. було розпочато кримінальне провадження № 42016251100000023 за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 27.04.2016 року в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42016251100000023 позивачці, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 14.06.2016 року прокурором Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручком Р.П. був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016251100000023, який в подальшому направлений до Маньківського районного суду Черкаської області (а.с. 4-13). Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 20.06.2017 у справі № 701/613/16-к (провадження № 1 -КП/701 /4/17) позивачку визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн., в дохід держави (а.с. 14-29). 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к вказаний вище вирок був скасований, а кримінальне провадження відносно позивачки закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 30-37). 21.02.2019 Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду винесено постанову у справі № 701/613/16-к, якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к - без зміни (а.с. 38-41). 
Позивачка упродовж майже двох років незаконно перебувала під слідством та судом, піддаючись кримінальному переслідуванню. Крім того, на офіційній сторінці Черкаського інтернет-видання «Інфоміст» від 10.07.2017 року була поміщена стаття під заголовком «Секретар, що підробила протокол засідання депутатів, отримала три роки ув`язнення», в якій було зазначено посаду позивачки, її прізвище, ім`я та по-батькові. Аналогічну інформацію було опубліковано в районній газеті «Маньківські новини» від 30.06.2017 року №26 (9323).
Вказані негативні вимушені зміни завдали позивачці значних душевних та моральних страждань, негативно вплинули на її ділову репутацію, як посадової особи органу місцевого самоврядування, призвели до втрати позивачкою роботи, погіршення її стану здоров`я та необхідності звернення до медичних установ за отриманням лікування та медичної допомоги. Позивачка ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом з 27.04.2016 до 08.02.2018, тобто 21 місяць 12 днів, а відтак саме за цей період підлягає відшкодуванню завдана їй моральна шкода.
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Черкаської обласної прокуратури не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. 
Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року  № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.
Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.
Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 4723,00 грн. 
У даній справі встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року, якою вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року скасовано, а кримінальне провадження відносно позивачки закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях позивачки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її конкретний розмір, суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин справи, на підставі належної оцінки поданих сторонами доказів, врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивачки протягом 21 повних місяців та 12 днів під слідством та судом, що призвело до суттєвого порушення її нормальних життєвих зав`язків , дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 101 900,76 грн., з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, суд першої інстанції визначив у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, встановленого законодавством за кожен місяць перебування особи під слідством чи судом, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.
Враховуючи вищенаведене, підстав для зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , немає.
Є необгрунтованими посилання Черкаської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи документальних доказів, які б підтверджували розмір фактично понесених  ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, що, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, є підставою для відхилення заявлених ОСОБА_1 вимог в цій частині, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
Підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є відсутність їх документального підтвердження.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачкою надано копію договору про надання правової допомоги від 07 листопада 2016 року, Додатком до договору від 07 листопада 2016 року щодо відомостей про проведені розрахунки, копію акта прийому-передач наданих послуг від 09 лютого 2018 року та копії товарних чеків про оплату послуг від 11 листопада 2016 року та 12 листопада 2018 року на загальну суму 104 000,00 грн. (а.с. 42-46)
Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. 
У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що із сторони  ОСОБА_1 були надані належні та допустимі докази, які підтверджують фактично понесені нею витрати на правничу допомогу.
У відповідності до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи, наведені Черкаською обласною прокуратуроюв апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає. 

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури– залишити без задоволення.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Черкаська обласна прокуратура  про відшкодування моральної шкоди та понесених витрат на правову допомогу – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         В.О. Єльцов

                                                                               Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 24 грудня 2020 року/