ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 821/593/17
адміністративне провадження № К/9901/40238/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року (суддя Бездрабко О.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року (судді: Бітов А.І. (головуючий), Лук`янчук О.В.,   Ступакова І.Г.) у справі №821/593/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування:
- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 №0011701300, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн за порушення пп. «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України;
- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 №0011721300, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн за порушення п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України;
- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 №0011741300, яким Підприємцю збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) на  загальну суму 78   649,38 грн, з яких за основним платежем - 52 432,92 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 26 216,46 грн;
- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016 №0011761300, яким збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору на 4   255,57 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 1   063,89 грн.;
- рішення від 04.01.2017 № 000261300 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 13835,02 грн; 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.10. 2016 №Ф-0011501300 на суму  69   175,12 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення та вимога контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки акту перевірки про допущені Підприємцем порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та протиправними. Зокрема, вказує на те, що відповідачем зроблено висновок про заниження доходів на 168379,33 грн, але в акті перевірки не конкретизовано, який саме дохід не враховано. Припускає, що контролюючий орган врахував акцизний податок, однак кошти від акцизного податку не є коштами суб`єкта підприємництва, так як вони є доходами бюджету і в повній мірі перераховуються на рахунок бюджету так само як і податок на додану вартість. Також вважає неправомірними висновки відповідача про завищення витрат на 673643 грн., з яких 22390 грн. - орендна плата, 651253 грн. - сплачені відсотки за користування кредитом, оскільки орендна плата сплачена за користування приміщенням, яке використовується у власній господарській діяльності, а відсотки по кредитам в декларації позивачем не відображалися. Застосування штрафних санкцій за порушення пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України суперечить вимогам п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, так як штрафні санкції застосовуються тоді, коли недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку. В даному випадку не відображення у формі 1-ДФ даних щодо виплаченої орендної плати за 2-4 квартали 2015 року ніяким чином не вплинули на податкові зобов`язання Підприємця       
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, залишеною без змін хвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення та вимогу визнано протиправними та скасовано.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки такі висновки контролюючого органу підтверджені належними доказами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємця.
6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, рішення та вимоги, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 17.10.2016 №260/17-0/ 1812110973 , оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки Підприємця щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог, зокрема:
-  п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затверджений Наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025;
- пп. «б» п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) про доходи, виплачені суб`єктом господарювання фізичним особам за ознакою "157" надання будівлі в оренду за 2-4 кв. 2015 року;
- п.177.1, п.177.2, п.177.3, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) від провадження підприємницької діяльності за 2015 рік у сумі 164 096,52 грн;
- пп.1.6 п.16-1 пп.10 р. ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання по військовому збору за 2015 рік у сумі 12   630,33 грн;
- пп.2 п.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого невірно визначено базу нарахування єдиного соціального внеску та донараховано єдиного соціального внеску за 2015 рік у сумі 69   175,12 грн.
Висновки фахівців контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на 52432,92 грн ґрунтуються на тому, що позивачем занижено доходи на 168379,33 грн та завищено витрати на 115325,43 грн. Відомостей стосовно того, які доходи позивачем не включено, акт перевірки не містить. Стосовно заниження витрат, то відповідач вказує на безпідставне віднесення до їх складу орендної плати у сумі 22390 грн, сплаченої за користування приміщенням (кафе), в якому з червня по грудень 2015 року не здійснювалася господарська діяльність, та відсотків за користування кредитом у сумі 651253 грн, які не включаються до складу витрат. 
Внаслідок зазначених порушень та враховуючи, що базою оподаткування військовим збором та єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід, на думку відповідача, позивачем занижено суму військового збору, єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік, що в свою чергу стало підставою для застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 13835,02 грн та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) у сумі 69175,12 грн. 
На підставі акту перевірки, вказаних висновків та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення та вимогу.
Судами встановлено, що у акті перевірки вказано, що за даними додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи від 09.02.2016 № 1600002413 сума одержаного доходу, визначена суб`єктом підприємницької діяльності, склала 3   222   456,00 грн. За даними перевірки сума одержаного доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 склала 3390835,33 грн, а саме: дохід отриманий у безготівковій формі без урахування ПДВ - 19   708,35 грн, дохід, отриманий через РРО без урахування ПДВ - 3   371   126,98 грн. Таким чином перевіркою встановлено заниження Підприємцем суми одержаного доходу на 168   379,33 грн.
Будь-якої розшифровки суми завищення валового доходу акт перевірки не містить. 
Також згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлено завищення Підприємцем витрат за 2015 рік на загальну суму 673   643,00 грн, що включає в себе 22   390,00 грн сплаченої орендної плати та 651   253,00 грн сплачених відсотків за користування кредитом.
Встановлено, що позивачем укладено договори оренди будівлі з ФОП ОСОБА_1 під магазин з орендною платою за місяць у сумі 25000 грн та кафе з орендною платою за місяць 15000 грн, що за рік складає 480000 грн. Всього на адресу ФОП ОСОБА_1 протягом 2015 року перераховано кошти за оренду приміщення у сумі 397390 грн. Відповідно до Z-звітів господарська діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (магазин) проводилася протягом 2015 року, а діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , 3-й поверх (кафе) - з червня по грудень 2015 року не здійснювалася. Тому, на думку контролюючого органу, позивач мав право включити до витрат кошти, сплачені за оренду приміщення (під магазин та кафе) у розмірі 375000 грн. Таким чином платником завищено витрати за оренду приміщення на суму 22 390 грн.
Також судами встановлено, що позивач заперечує факт віднесення відсотків за кредитом до складу витрат та зазначає, що відсотки за користування кредитом в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік Підприємцем не відображалися, а частину витрат на придбання товарів відображено по рядку 7 декларації як інші витрати, оскільки такі товари придбані за рахунок одержаних кредитних коштів. В даному випадку така помилка щодо відображення не в тому рядку декларації витрат не впливає на загальне значення суми чистого оподатковуваного доходу. Таким чином частину вартості придбаних товарів, що була реалізована у перевіряємому періоді, позивачем помилково зазначено не в тому рядку, а зазначена по рядку 5 декларації лише сума 1996835 грн, що є меншою за фактичну. Під час розгляду заперечень на акт контролюючим органом було враховано та визначено фактичну вартість придбаних та реалізованих товарів, яка зазначена в сумі 2555152,57 грн. Проте, при перевірці відповідач не врахував того факту, що згідно поданих звітних даних з ПДВ за 2015 рік, що не заперечується в акті перевірки, сума придбаного товару, в тому числі і сплаченого податкового кредиту, складає 2867580 грн (в тому числі ПДВ - 573516).
Так, ФОП ОСОБА_1 у додатку № Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (а.с.35 т.1) відображено наступні показники документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції (р.5) - 1996835 грн, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату (р.6) - 116978 грн, інші витрати, включаючи вартість робіт, наданих послуг (р.7) - 1048643 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки. Будь - яких доводів в чому полягає порушення судами норм матеріального чи процесуального права касаційна скарга не містить.
9. Підприємцем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Пункт      44.1 статті      44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
10.2. Підпункт «б» пункту 176.2 статті 176.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
10.3. Пункт 177.1 статті 177.
Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. 
10.4. Пункт 177.2 статті 177.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. 
10.5. Пункт 177.4 статті 177.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
10.6. Пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ.
Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:
11.1. Стаття 1.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
11.2. Частина 1 статті 9.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
12. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
12.1. Пункт 2 частини першої статті 7.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
12.2. Частина одинадцята статті 8.
Ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7% від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
12.3. Частина друга статті 9. 
Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.       
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід незалежно від форми (грошова чи не грошова) його отримання.
14. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.
15. Згідно із вимогами пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до витрат включаються в тому числі і витрати на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності.
16. Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.
17. Платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
18. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
19. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
20. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
21. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на адміністративний позов, в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.
22. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат, нарахування єдиного внеску та несвоєчасне оприбуткування готівки.
23. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що в акті перевірки не визначено, які саме доходи Підприємцем не включено до податкової звітності, акт перевірки не містить.
Однак, оскільки будь-якої розшифровки суми завищення валового доходу акт перевірки не містив, протокольною ухвалою суду першої інстанції контролюючий орган було зобов`язано надати до суду детальну інформацію щодо таких доходів. Проте наданий до суду першої інстанції розрахунок (т.1 а.с.242) також не містить будь-якої детальної інформації стосовно встановленого порушення.
Крім того, під час судового засідання в суду першої інстанції представник контролюючого органу зазначала, що, ймовірно, вищевказана сума заниженого доходу включає в себе акцизний податок. Дані припущення також зроблено і представником позивача, який пояснив, що за арифметичними підрахунками сума 168   379,33 грн є акцизним податком, який не включено позивачем до валового доходу.
З урахуванням зазначеного суди правильно вказали, що акцизний податок є непрямим податком, який встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками. Тобто, кошти від акцизного податку, які включені до ціни товару, не є коштами суб`єкта підприємницької діяльності, так як вони є доходами бюджету і в повній сумі перераховуються на рахунок бюджету, Крім того, відповідно до п.6.1 Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку" від 29 листопада 1999 року №290 не визнаються доходами надходження від інших осіб: (п.6.1) «сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов`язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів». 
Таким чином, висновки контролюючого органу стосовно заниження позивачем доходу на 168 379,33 грн є безпідставними.
24. Щодо висновків відповідача про завищення позивачем витрат за 2015 рік на загальну суму 673   643,00 грн, яка включає в себе 22   390,00 грн сплаченої орендної плати та 651   253,00 грн сплачених відсотків за користування кредитом, то такі також є безпідставними.
До витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів відносяться у тому числі і витрати на оплату оренди. 
Судами встановлено, що у період, який перевірявся, позивач здійснював такі види господарської діяльності: роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами, діяльність кафе, надання в оренду нерухомого майна. Орендовані приміщення використовувалися виключно у відповідності до умов договору оренди та згідно видів діяльності позивача, що не заперечувалось відповідачем, а відтак позивач мав право на віднесення до витрат коштів сплачених за оренду приміщень.
Щодо віднесення відсотків за кредитом до складу витрат, як вважає контролюючий орган, то як встановлено судами позивач у додатку № Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік відображено наступні показники документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції (р.5) - 1 996 835 грн, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату (р.6) - 116 978 грн, інші витрати, включаючи вартість робіт, наданих послуг (р.7) - 1 048 643 грн. За результатами розгляду заперечень відповідачем підтверджено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей на суму 2 555 152,57 грн, тобто встановлено заниження позивачем відображених у р.5 витрат на 558 317,57 грн (2 555 152,57 грн - 1 996 835 грн).
В той же час наданими до суду першої інстанції первинними документами, які також надавалися відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки, про що зазначено і у рішення за результатами розгляду заперечень від 01 листопада 2016 року №1795/с/17-0 (т.1 а.с.98 зворотній бік), підтверджено вартість придбаних товарів у 2015 рік на 2 782 020 грн. 
Таким чином, неправильне відображення позивачем вартості придбаних товарів у р.5, призвело до їх заниження на загальну суму 785 185 грн, частину з яких у розмірі 558   317,57 грн підтверджено і контролюючим органом під час розгляду заперечень.
На підставі зазначеного, суди дійшли висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що відсотки за користування кредитом в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік ним не відображалися, а частину витрат на придбання товарів відображено по р. 7 декларації як інші витрати, оскільки такі товари придбані за рахунок одержаних кредитних коштів. Таким чином допущена позивачем помилка при заповненні рядків декларації не впливає на загальне значення суми чистого оподатковуваного доходу, оскільки дана сума заниження витрат повністю перекриває розмір включених, на думку апелянта, до інших витрат відсотків за кредитом у розмірі 651 253 грн.
Доводів на спростування вищезазначеним обставинам та висновкам касаційна скарга контролюючого органу не містить.
25. Щодо заниження позивачем суми єдиного внеску та військового збору, то як вбачається з акту перевірки такий висновок ґрунтується лише на твердженні про заниження позивачем суми доходу 2015 рік, проте враховуючи, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження факти заниження позивачем суми доходу за вказаний період, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про протиправність донарахування позивачу єдиного внеску, військового збору та відповідне застосування штрафних санкцій.
26. Доводів в чому полягає неправильне застосування судами норм пп. «б» п.176.2 ст. 176, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, за порушення, яких контролюючим органом до позивача було застосовано штрафні санкції  по 510,00 грн, касаційна не містить. 
27. Таким чином, контролюючим органом всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами) не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про безпідставне та протиправне формування позивачем своїх витрат та доходів, а отже і донарахування ПДФО, єдиного соціального внеску та військового збору є безпідставним.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
28 Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року слід залишити без задоволення.
29. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
30. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша стаття 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності   Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року у справі № 821/593/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова