ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1256/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши  в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Новікова І.В.) у справі №280/1256/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Друкарський світ"  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Друкарський світ” звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від 09.12.2019 №0004270507, №0004260507 та №0004280507.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами проведеної перевірки дійшов хибних висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій, та відповідно понесення витрат по господарським операціям з ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп”. Також, представник позивача зазначив, що під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаними контрагентами, проте, вказані документи не були враховані при прийнятті оскаржуваних рішень. Позивач вказує на те, що контрагенти з яким позивач мав господарські взаємовідносини протягом перевіряємого періоду були зареєстровані як платники податку на додану вартість та жодних сумнів, що можливості виконання вказаними підприємствами господарських операцій не виникало ані у позивача, ані у контролюючих органів. Позивач вважає, що у разі виникнення у контролюючого органу сумнівів щодо діяльності ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп”, то перевірка повинна була проводитись саме щодо зазначених суб`єктів господарювання, а не відносно позивача.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов задоволено.
На вказане рішення суду першої інстанції Головне управління ДПС у Запорізькій  області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача, що товар не придбавався контрагентами позивача  по ланцюгу, постачання товару було здійснено протягом одного дня, тощо.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
У відзиві зазначено, що позивачем як до перевірки так і до матеріалів справи надані первинні документи, які підтверджують виконання господарських операцій.
Сторони повідомлені про день розгляду справи у встановленому законом порядку.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.
Судом встановлено, що відповідачем у період з 31.10.2019 по 06.11.2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ “Друкарський Світ”, за результатами якої складено Акт від 13.11.2019 №98/08-01-05-07/37526238.
Перевіркою встановлені порушення позивачем зокрема: 
п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на прибуток за 2018 рік на загальну суму 336475,00 грн.;
пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 221023 грн., у т.ч.: за листопад 2018 року у сумі 69063 грн.; за грудень 2018 року у сумі 151960 грн., та завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 152839 грн., у т.ч.: за листопад 2018 року у сумі 31737 грн.; за грудень 2018 року у сумі 121101 грн.
За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення – рішення:
№0004270507, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до сладу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 152838 грн., у т.ч. за листопад 2018 – 31737,00 грн., грудень 2018 – 121101,00 грн.;
№0004260507, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 420593,75 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням – 336475,00 грн. та 84118,75 грн. – за штрафними санкціями;
№0004280507, яким позивачу зменшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 276278,75 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням – 221023,00 грн. та за штрафними санкціями – 55255,75 грн.
Позивач, не погодившись з рішеннями податкового органу звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, скасував оскаржені податкові повідомлення-рішення, посилаючись на ту обставину, що відповідачем не доведені порушення визначені актом перевірки.
Колегія суддів суду апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову враховуючи наступне.
Спір полягає у тому, що контролюючий орган за результатами перевірки дійшов висновку про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп”, що призвело до заниження  податку на прибуток та податку на додану вартість.
Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Таким чином, враховуючи норми законодавства, господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як свідчать встановлені обставини справи, 15.11.2018 між ТОВ “Бельмонд Торг” - Постачальник та ТОВ “Друкарський Світ” - Покупець, укладено договір поставки товару №151118/1, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору (а.с.23, т.1).
Відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних та рахунків на оплату судом встановлено, що позивачем у ТОВ “Бельмонд Торг” придбався товар – папір у рулоні Н240 62D 523, лак друкарський, фарба друкарська.
На підтвердження товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ “Бельмонд Торг” до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні, а оплата придбаних ТМЦ підтверджується наданими платіжними дорученнями.
03.12.2018 між ТОВ “Слім Груп” - Постачальник та ТОВ “Друкарський Світ” - Покупець, укладено договір поставки товару №031218/1, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору (а.с.24, т.1).
Відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних та рахунків на оплату судом встановлено, що позивачем у ТОВ “Слім Груп” придбався товар – папір у рулоні Н240 62D 523, лак друкарський, фарба друкарська.
На підтвердження товарно-матеріальних цінностей придбаних у ТОВ “Слім Груп” до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні, а оплата придбаних ТМЦ підтверджується наданими платіжними дорученнями.
Товар, який було придбано у ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп”, позивачем використано у власній господарській діяльності для виготовлення поліграфічної продукції, яка в подальшому реалізована контрагентам ТОВ “Друкарський Світ” (а.с.124-250, т.1, т.2)
Таким чином,  фактична передача товару за договорами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наданими первинних документів, які складено належним чином.
Стосовно доводів контролюючого органу про те, що у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних зазначено адресу (м.Дніпро, вул.Панікахи, буд.2) по якій ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп” не здійснюють господарську діяльність, слід зазначити, що судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем спростування таких доводів поданою копією договору оренди укладеного ТОВ “Бельмонд Торг” та ТОВ “Слім Груп” з третіми особами щодо оренди складських приміщень за зазначеними адресами (а.с.193-198, т.3).
Стосовно наявності окремих недоліків товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає, що наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не є безумовним свідченням нереальності господарської операції; крім того, окремі недоліки таких документів, зокрема товарно-транспортних накладних, є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати підставою для донарахування податкових зобов`язань платнику податків. 
Крім того, колегія суддів критично ставиться до позиції податкового органу про відсутність можливості контрагентами позивача, за результатами дослідження ланцюгу поставки, поставити товар позивачу, оскільки законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.
Зазначені контрагенти позивача перебували на час здійснення господарських операцій на податковому обліку. Податковий кодекс України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. 
Порушення контрагентом правил здійснення податкової дисципліни та господарської діяльності (відсутність за місцем реєстрації, несплата податків та зборів у необхідному розмірі тощо) не може бути підставою для позбавлення платника (позивача у справі) права на отримання податкової вигоди за умови відсутності доказів недобросовісності такого платника.
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постановах від 16.01.2018 р. в справі № 820/4648/13-а, в справі № 826/1398/17, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.
Посилання відповідача на не підтвердження господарських операцій за ланцюгом, при посилання на ймовірність відсутності придбання товару суд вказує, що невиконання контрагентом та його постачальниками своїх податкових зобов`язань тягне відповідальність та негативні наслідки саме для таких осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених за придбані товари та послуги сум до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуг), - до складу податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування вказаних показників та має всі документальні підтвердження розміру таких витрат та податкового кредиту.
В даному випадку позивачем надано належні докази, які б надавали позивачеві право на формування податкового кредиту, а тому  висновок щодо безтоварності операцій позивача є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №280/1256/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Друкарський світ"  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області     про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
                    Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак