П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 562/482/20
Провадження № 22-ц/4815/1012/20

Головуючий у Здолбунівському районному суді 
Рівненської області: суддя Мичка І.М.
Рішення суду першої інстанції проголошено
повним текстом:
12.06.2020 у м. Здолбунів Рівненської області 
Час проголошення рішення: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач1: ОСОБА_2 ;
відповідач2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"; 
відповідач3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс";

представники учасників справи: 
позивача – адвокат Януль Віктор Степанович;
відповідача2 – адвокат Мелянчук Володимир Анатолійович;

за участі: представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсними, 
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі – ТОВ "Кредитні ініціативи"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі – ТОВ "ФК "Вектор Плюс") про визнання договору факторингу і договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсними. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про укладення 04 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 кредитного договору №1703/0808/55-031, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 139 000 доларів США терміном до 04 серпня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Тоді ж між кредитодавцем і позивачем укладено договір поруки №1703/0808/55-031-Р-1, за яким вона поручилася за виконання ОСОБА_2 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на цій підставі в подальшому.
28 листопада 2012 року між кредитодавцем і ТОВ "ФК "Вектор Плюс" укладено договір факторингу №15, відповідно до якого клієнт передав фактору право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з указаними в реєстрі заборгованості боржниками. Того ж дня ТОВ "ФК "Вектор Плюс" на підставі договору факторингу передало на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" набуте ним право грошової вимоги до боржника – ОСОБА_2 . За цим правочином фактор через надання фінансової послуги клієнту набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що складає ціну продажу, та в порядку, передбаченому цим договором.
Разом з договором факторингу тоді ж укладено і договір відступлення права вимоги за іпотечним договором.
За умовами договору факторингу та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, що укладений між кредитодавцем та ОСОБА_2 .
Позивач вважає, що договір факторингу від 28.11.2012, укладений між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", суперечить положенням цивільного законодавства, порушує її права та законні інтереси як поручителя за кредитним договором і договором поруки. На переконання ОСОБА_1 , обидва відповідачі були не вправі укладати договір факторингу, адже не мають ліцензії на здійснення валютних операцій, що є необхідною через те, що предметом кредитного договору є іноземна валюта – долари США. При цьому здійснення операцій з іноземною валютою не передбачено відповідними документами ТОВ "Кредитні ініціативи".
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року позов задоволено.
Визнано недійсними
договір факторингу від 28 листопада 2012 року, що укладений між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині передачі прав за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, який укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 , і договором поруки №1703/0808/55-031-Р-1 від 04 серпня 2008 року, що укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 ;
договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, що укладений між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині передачі прав за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, який укладений між ВАТ "Сведбанк" і ОСОБА_2 , і договором поруки №1703/0808/55-031-Р-1 від 04 серпня 2008 року, що укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 .
Вирішено питання про судові витрати. 
У поданій через свого представника – адвоката Мелянчука В.А. апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи" покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом заявленого заявником клопотання про застосування позовної давності і наслідків її спливу, тобто про відмову в задоволенні позову з цих підстав. Так, позивачу було відомо про укладення оспорюваних договорів ще у 2014 році, однак пред`явила відповідний позов лише у 2020 році за минуванням трирічного матеріально-правового строку. При цьому ОСОБА_1 не було надано достатніх і переконливих доказів про неможливість звернутися до суду у передбачений законом строк, а судом подані ТОВ "Кредитні ініціативи" докази прострочення трирічного строку позовної давності не були відхилені чи спростовані.
Вважає хибними твердження суду про те, що позивач не отримувала повісток до суду першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки спростовуються змістом ухвали Здолбунівського районного суду від 18 січня 2018 року у справі №562/2666/14-ц.
Судом залишено без уваги і той факт, що ОСОБА_2 вже звертався з відповідним позовом до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" і ТОВ "Кредитні ініціативи" про визнання недійсним договору факторингу і 30 серпня 2017 року Оболонським районним судом м. Києва йому відмовлено в позові. З висновками районного суду погодився й Апеляційний суд міста Києва. При цьому суд зробив висновок, що ОСОБА_2 не наділений правом оспорювати договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року. Натомість Здолбунівський районний суд вказував про наявність у поручителя права на оспорення договору факторингу, не зазначаючи про те, яким чином було порушено її права і яким чином оскаржуване рішення має їх відновити.
Крім цього, заявник, не погоджуючись із висновком суду попередньої інстанції про необхідність отримання ліцензії на здійснення валютних операцій, посилався на постанову Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №562/2666/14-ц за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Даним судовим рішенням стверджується про наявність у ТОВ "Кредитні ініціативи" права вимоги на стягнення заборгованості, а також про необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо ненадання Національним банком України дозволу на здійснення валютних операцій, адже позов про стягнення заборгованості ТОВ "Кредитні ініціативи" пред`явлено у національній валюті – гривні за офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що відповідає правилам ст. 533 ЦК України. При цьому касаційний суд звернув увагу, що у ВАТ "Сведбанк" була наявна генеральна ліцензія Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяла видавати кредити в іноземній валюті.
Між тим, судом першої інстанції враховано постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц, яка не має жодного відношення до цього спору.
Також заявнику не є зрозумілим те, які ж права, свободи чи інтереси позивача порушені при укладенні договору відступлення прав вимог за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, позаяк вона не була іпотекодавцем, чим було не додержано принципів диспозитивності цивільного судочинства.
З викладених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове – про відмову ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , ТОВ "Кредитні ініціативи" і ТОВ "ФК "Вектор Плюс" про визнання недійсними договору факторингу і договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором.
У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому посилалася на безпідставність доводів заявника про незастосування наслідків спливу позовної давності і відмову з огляду на це в позові, оскільки нею цей матеріально-правовий строк не пропущено. Не згодна з аргументами апеляційної скарги про існування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Кредитні ініціативи" про визнання договору факторингу недійсним через те, що їй не було відомо про його ухвалення і це рішення будь-якого відношення до цієї справи не має. При вирішенні справи за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості суд дійшов правильного висновку про те, що розгляд справи про стягнення заборгованості не перешкоджає звернення з позовом про оспорення договору факторингу, адже предмет спору відрізняється.
Вважала необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про відсутність права на пред`явлення позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Так, вона не є стороною в оспорюваних договорах, однак є заінтересованою особою через те, що внаслідок укладення правочинів до неї пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості як до поручителя. 
Щодо відсутності ліцензії на операції з іноземною валютою, то вказувалося про те, що сторони в оспорюваних договорах були не вправі їх укладати. Про це зазначається у ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, підпункті 11 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", п. 1.2. Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року №297.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, адже здійснення діяльності з надання послуг факторингу, що передбачає проведення валютних операцій (передачу права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Між тим, у ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" відсутні ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою, що свідчить про укладення оспорюваного договору факторингу з порушенням вимог закону, тобто цей правочин є недійсним.
Оскільки договір факторингу визнано недійсним, тому договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором також визнано недійсним.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 04 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1703/0808/55-031, за яким позичальник отримав у банку кредит у розмірі 139 000 доларів США терміном до 04 серпня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Того ж дня між ВАТ "Сведбанк" і ОСОБА_1 укладено договір поруки №1703/0808/55-031-Р-1, яким належне повернення позичальником одержаного кредиту забезпечено порукою позивача.
В подальшому, 28 листопада 2012 року, між ПАТ "Сведбанк" і ТОВ "ФК "Вектор Плюс" укладено договір факторингу №15, за умовами якого клієнт набув право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі заборгованості боржників.
Того ж дня ТОВ "ФК "Вектор Плюс" на підставі договору факторингу передало ТОВ "Кредитні ініціативи" набуте ним право грошової вимоги до боржника – ОСОБА_2 . За цим правочином фактор через надання фінансової послуги клієнту набув права вимоги такої заборгованості від боржників та передав клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становив ціну продажу, та в порядку, передбаченому цим договором.
Того ж дня між ними було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу фактів укладення між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" договору факторингу і договору відступлення права вимоги за іпотечним договором в частині передачі прав за кредитним договором №1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року та договором поруки №1703/0808/55-031-Р-1 від 04 серпня 2008 року.
Вважаючи, що оспорювані договори є недійсними з моменту їх укладення через те, що операції факторингу, які здійснюються в іноземній валюті, потребують ліцензії Національного банку України, тоді як контрагенти таких спеціальних дозволів при укладенні договору факторингу від 28 листопада 2012 року не мали, у лютому 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з відповідним позовом до ОСОБА_2 , ТОВ "ФК "Вектор Плюс" і ТОВ "Кредитні ініціативи". 
При цьому позивач вказувала, що її права порушуються тим, що вона хоча і не є стороною оспорюваних договорів, однак є заінтересованою особою, адже до неї було пред`явлено ТОВ "Кредитні ініціативи" вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому з огляду на існування правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц, вважала, що вони підлягають судовому захисту. 
Згідно зі ст.ст. 1077-1079, 227, 215 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) однак сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
З такими доводами та вимогами ОСОБА_1 погодився і суд попередньої інстанції.
Між тим, суб`єктивні цивільні права позивача не є порушеними, а тому судовому захисту не підлягають.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Серед способів захисту цивільних прав та інтересів вказується і про визнання правочину недійсним.
За правилами статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів береться до уваги те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваних договору факторингу та договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, що укладені між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс". Цими договорами не вирішувалося питання про її права і обов`язки, а сама по собі наявність договорів про передачу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами не змінює обсяг прав і обов`язків позивача.
Тобто ОСОБА_1 не наділена правом оспорювати договір факторингу і договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, що укладені між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс".
Апеляційним судом ураховується і те, що визнання недійсними оспорюваних договорів не відновлює її прав, а тому за обставинами справи не є необхідним. 
Окрім того, Верховний Суд своєю постановою від 26 вересня 2019 року у справі №562/2666/14-ц за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості погодився із законністю і обґрунтованістю заочного рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року та постановою Апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2018 року.
Так, зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, солідарно стягнуто із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" 3 133 951, 09 гривень заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2008 року №1703/0808/55-031. 
При цьому касаційний суд вказував, що доводи касаційної скарги щодо ненадання Національним банком України ТОВ "Кредитні ініціативи" дозволу на здійснення валютних операцій не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ "Кредитні ініціативи" пред`явило позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в національній валюті України – гривні за її офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що у повній мірі відповідає положенням статті 533 ЦК України.
Також у ВАТ "Сведбанк" була генеральна ліцензія Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяє видавати кредити в іноземній валюті.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, законних мотивів для визнання договорів факторингу та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, що укладені між ТОВ "ФК"Вектор Плюс" і ТОВ "Кредитні ініціативи", недійсними не встановлено, оскільки ОСОБА_1 не має права на їх оспорювання.
Поготів, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, заборгованість за оспорюваним кредитним договором вже стягнута у національній валюті України – гривні, а при укладенні 04 серпня 2008 року самого кредитного договору №1703/0808/55-031 кредитодавець вже мав у розпорядженні генеральну ліцензію Національного банку України, тобто кредитні правовідносини виникли на законних підставах.
Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Щодо доводів апеляційної скарги про застосування позовної давності, про що було заявлено ТОВ "Кредитні ініціативи" у поданому відзиві на позовну заяву, то з ними погодитися неможливо.
Так, з роз`яснень, даних Пленумом Верховного суду України в абз. третьому п. 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", вбачається, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Тому оскільки в задоволенні позову повинно бути відмовлено з міркувань його необґрунтованості, тому норма ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності до застосування не підлягає. 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Спонуканнями для залишення позову без задоволення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В силу правил ч.ч. 1, 8, 13 ст. 141 ЦПК України понесені при поданні апеляційної скарги і документально підтверджені заявником 1 261, 20 гривень судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи".
На підставі ст.ст. 15, 16, 1077-1079, 227, 215 ЦК України, керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року скасувати.
ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсними.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 ; прож.: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач1: ОСОБА_2 ; прож.: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 . 
Відповідач2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"; місцезнаходження: вулиця Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, поштовий індекс: 04073; код ЄДРПОУ: 35326253.
Відповідач3: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс"; місцезнаходження: проспект Московський, 28а, м. Київ, поштовий індекс: 04655; код ЄДРПОУ: 38004195.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 03.11.2020

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук 

С.С.Шимків