Справа № 161/19676/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1048/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання – Концевич Я.О.,
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 14.02.2013 відповідач ОСОБА_4 отримав від нього кошти в сумі 20000 доларів США на підставі боргової розписки, у якій не було встановлено строку повернення позики.
На його письмову вимогу від 16.10.2019 відповідач кошти не повернув.
Ураховуючи наведене, просив стягнути із ОСОБА_4 на його користь 20000 доларів США боргу та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20000 доларів США боргу та 4840 грн. 80 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики на підставі власноручно складеної відповідачем розписки. Оскільки відповідач взяті у борг грошові кошти не повертає, то вони підлягають стягненню на користь позивача у судовому порядку.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження  укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка  позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладеного між сторонами договору позики позивач надав документ без назви, який вважає розпискою від 14.02.2013, за змістом якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 20000 доларів США. Зазначений документ не містить підпису жодної зі сторін (а.с.57).
Зміст наданого позивачем письмового доказу, який він вважає розпискою від 14.02.2013 не містить жодних умов передання коштів відповідачу саме в борг та його зобов`язання про їх повернення. Крім того, стилістичне написання «отримав від ОСОБА_3 », а не «отримав у ОСОБА_3 » не свідчить про отримання будь-яких коштів у борг.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК).
Надана позивачем розписка не підписана жодною зі сторін, а тому не свідчить про укладення договору позики.
Посилання представника позивача на підтвердження показами свідка ОСОБА_5 факту отримання відповідачем коштів у борг – відхиляються апеляційним судом, оскільки, як підтвердили у суді апеляційної інстанції обоє представників сторін, між сторонами існували інші господарські взаємовідносини, що виключає категоричне твердження про отримання відповідачем будь-яких коштів у борг за наданою позивачем розпискою.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність доказів щодо укладення між сторонами 14.02.2013 договору позики, у зв`язку із чим позов не підлягає до задоволення.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 7261 (сім тисяч двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Головуючий – суддя  

Судді