ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 757/47568/19-к
провадження № 51-6100км19
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 6 вересня 2019 року та  Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
Ухвалою від 6 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва повернув на підставі п. 3 ч. 2 ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) подану ОСОБА_6 скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури м. Києва, що полягала в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.  
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_6 19 жовтня 2019 року оскаржив його в апеляційному порядку. 
Суддя Київського апеляційного суду, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, ухвалою від 25 жовтня 2019 року повернув ОСОБА_6 апеляційну скаргу, оскільки її було подано після закінчення строку апеляційного оскарження, питання про поновлення якого не порушувалося.  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
            У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК згадані ухвали і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також  зобов`язати уповноважених осіб правоохоронних органів зареєструвати подану ним раніше заяву про кримінальне правопорушення. Суть доводів ОСОБА_6 зводиться до того, що його скарги судами нижчих інстанцій було повернуто неправомірно, адже при зверненні він дотримався встановлених законом процесуальних строків, а висновки в оспорюваних рішеннях про протилежне є необґрунтованими. 
         Позиції учасників судового провадження
            У суді касаційної інстанції прокурор вважав, що згадану скаргу слід задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.
         Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
            У силу приписів ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді не переглядається в порядку касаційної процедури. Крім того, відповідно до законодавчих положень суд касаційної інстанції (далі – Суд) не  уповноважений зобов`язати правоохоронні органи зареєструвати заяву  про кримінальне правопорушення. Тому в цій частині доводи скаржника не можуть бути предметом перевірки Суду.    
Статтею 370 КПК установлено, що рішення суду апеляційної інстанції має бути законним, тобто ухваленим й із додержанням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Істотне порушення норм процесуального права є підставою для скасування згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судового рішення.  
Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на   реалізацію права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищої інстанції, зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК (ст. 24 та ч. 3 ст. 392 цього Кодексу).
Частиною 3 ст. 399 КПК визначено підстави для повернення апеляційної скарги, однією з яких є подання апеляційної скарги після закінчення строку апеляційного оскарження і непорушення при цьому особою, яка її подала, питання про поновлення цього строку або якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За правилами ч. 1 ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. 
Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе додержання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Так, ч. 2 ст. 395 КПК для подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді встановлено п`ятиденний строк, який відповідно до ч. 3 цієї статті для особи, котра перебуває під вартою, обчислюється з моменту вручення згаданій особі копії судового рішення.
З урахуванням указаних вимог закону та положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК рішення суду про повернення апеляційної скарги через пропущення строку має містити: встановлені обставини щодо початку строку на апеляційне оскарження, дату звернення особи з апеляційною скаргою та відповідні мотиви, з яких виходив суд при прийнятті такого рішення. 
 За матеріалами цього провадження ОСОБА_6 , перебуваючи в місцях позбавлення волі, не погодившись із рішенням слідчого судді від 6 вересня 2019 року, подав на нього апеляційну скаргу, в якій, серед іншого, зазначив про отримання ним копії оспорюваної ухвали лише 16 жовтня 2019 року. Згідно з відміткою на поштовому конверті свою скаргу до апеляційного суду ОСОБА_6 подав 19 жовтня 2019 року.
Проте суд апеляційної інстанції, повертаючи на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК скаргу ОСОБА_6 , залишив поза увагою наведені в ній дані про дату отримання ухвали, не перевірив їх і не дав належної оцінки. 
Таким чином, указаний суд не врахував, що визначальною обставиною для обчислення строку апеляційного оскарження для особи, яка перебуває під вартою, є момент вручення їй копії судового рішення. 
З огляду на викладене, а також на відсутність у матеріалах провадження відомостей, які би спростовували твердження скаржника про дату вручення йому рішення слідчого судді, висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_6 пропустив п`ятиденний строк на апеляційне оскарження, є невмотивованим і неприйнятним.  
У контексті наведеного ухвалу про повернення апеляційної скарги не можна вважати законною й залишити в силі, вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження – призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 Отже, касаційну скаргу слід задовольнити частково. 
При новому розгляді апеляційному суду необхідно врахувати зазначене,   здійснити провадження з додержанням вимог вказаного Кодексу і прийняти справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
                                                    у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду від 6 вересня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                      Судді:

   ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3