ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 р.	Справа № 480/6187/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
апелянт ОСОБА_1 
представник позивача Челябін С.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021  по справі № 480/6187/20
          за позовом        Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області  
          до        Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)                
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля Сергія Павловича про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2020 ВП №62910354.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 задоволено позов.
Відповідач та ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просять суд апеляційної інстанції  скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Позивач подав відзив на апеляційні скарги, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
ОСОБА_1 , наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 по справі № 480/2551/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського апеляційного суду, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про зобов`язання вчинити дії. Зобов`язано Сумський апеляційний суд надати до Сумського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області додатково заяви-розрахунки з відображенням страхової суми матеріального забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 та з 22.01.19 по 08.02.19, обчисленої відповідно до п. 25 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266, без урахування сум, зазначених у заявах-розрахунках від 01.02.2019 та від 15.02.2019. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області щодо нездійснення фінансування заяв-розрахунків від 01.02.2019 та від 15.02.2019 на надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області  профінансувати заяви-розрахунки від 01.02.2019 та від 15.02.2019 щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 та з 22.01.2019 по 08.02.2019, з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.
На виконання вказаного рішення, Сумським окружним адміністративним судом 28.07.2020 був виданий виконавчий лист, яким зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області профінансувати заяви-розрахунки від 01.02.2019 та від 15.02.2019 щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 та з 22.01.2019 по 08.02.2019, з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління  Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2020 ВП № 62910354 з примусового виконання виконавчого листа №480/2551/19. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 18892 грн (а.с.8).
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог, оскільки виконання судового рішення відбулось до моменту відкриття виконавчого провадження, що є підставою для скасування постанови відповідача від 31.08.2020 ВП № 62910354 про відкриття виконавчого провадження. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закону №1404).
Згідно зі ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 етапі 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення па підставі виконавчого документа, зазначеного в статгі 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших
Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Письмові докази свідчать, що на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшов виконавчий лист                        № 480/2551/19 виданий 28.07.2020 Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області профінансувати заяви-розрахунку від 01.02.2019 та від 15.02.2019 року щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 року по 21.01.2019 року та з 22.01.19 по 08.02.19 з дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, так виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох днів з дня його пред`явлення, якщо:
1)  рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого мента до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав на підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
В свою чергу частиною 1 ст. 4 Закону України передбачені вимоги до виконавчого документа.
Так,  у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Оскільки, вказаний виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче проваджений», не закінчився строк пред`явлення його до виконання, і він пред`явлений на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, у виконавчому листі зазначено код та назву боржника,  колегія суддів вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 62910354 від 31.08.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що ні позивачем, ні в подальшому судом першої інстації не зазначено жодну норму законодавства, яка порушена державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження.
В свою чергу висновок суду першої інстанції про те, що оскільки виконання судового рішення відбулося до моменту відкриття виконавчого провадження, то вказане є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає нормам матеріального права, в тому числі Закону України «ІІро виконавче провадження», та призводить до правової невизначеності, оскільки вказані обставини виключають можливість завершення виконавчого провадження № ВП 62910354 з підстав передбачених ч. 1 ст. 37 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та не дозволяє винести повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання, так як відсутні підстави передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім цього, судова колегія вважає, що  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виконання боржником рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі 480/2551/19, з огляду на наступне.
Так, безпосередньо стягувачем в заяві про примусове виконання виконавчого листа по справі № 480/2551/19 зазначено, що у липні 2020 боржником Управлінням перераховано Сумському апеляційному суду грошові суми для виплати стягувачу матеріальної допомоги, які за розміром не відповідають зазначеним у заявах-розрахунках від 01.02.2019 року та від 15.02.2019 року щодо надання матеріального забезпечення застрахованій особі, а саме ОСОБА_1 за період з 12.12.2018 по 21.01.2019 та з 22.01.2019 по 08.02.2019 р.
Таким чином, фінансування виплачених сум боржником проведено без дотриманням вимог законодавства про індексацію грошових доходів населення, як передбачено судовим рішенням.
Відповідно до заяви-розрахунку від 01.02.2019 сума складає 71197,73 грн., а заяви-розрахунку від 15.02.2019 сума складає 31257,54 грн.
В свою чергу відповідно інформації наданої відповідачем зазначено, що на виконання рішення суду по справі № 480/480/2551/19 сплачено 53782,16 грн. та 23611,68 грн., що свідчить про невиконання рішення суду.
Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності нрава на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року№ 11-рп/2012).
Вказана правова норма національного права нерозривно пов`язана з практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи викладене, виконання судового рішення є значимим етапом відновлення порушених прав людини, підприємства або установи.
Таким чином, під забезпеченням виконання рішення суду, що в свою чергу веде до передбаченого законодавством України, Конвенцією про захист нрав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, права на судовий захист, слід розуміти діяльність державних органів, яка спрямована не на формальне, а на фактичне відновлення порушених нрав людини, підприємства або установи.
Тобто, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження фактично унеможливлює відновлення порушених прав стягувача та нівелює його право на судовий захист.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля Сергія Павловича про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2020 ВП №62910354 винесена  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для її скасування.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
Отже, апеляційним судом розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року по справі № 480/6187/20  скасувати.
Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області до  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко