ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.
05 жовтня 2020 р.	Справа № 440/662/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Машура А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
встановила:
06.02.2020 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі    ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ5876/156/АВ/П/ТД-ФС від 08.01.2020 року в розмірі 250.380,00 грн. на ФОП ОСОБА_1 .
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що    08.01.2020 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами  № ПЛ5876/156/АВ/П/ТД-ФС, відповідно до  якої його визнано винним у фактичному допуску працівників до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування при прийнятті працівника на роботу, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 250.380,00 грн.  
Також, позивач зазначає, що про дат та час розгляду справи його не повідомляли, тому він був позбавлений можливості надавати пояснення та використовувати інші права передбачені чинним законодавством. В самій постанові не конкретизоване місце, де на думку перевіряючих було виявлено порушення, зазначено лише населений пункт.  
З даною постановою він не згодний та вважає її такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки підставою притягнення його до відповідальності послугували його пояснення та пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони написали під тиском та під диктовку інспекторів Управління Держпраці у Полтавській області. Позивач вважає, що пояснення (надані під примусом) не можуть бути достатніми доказами правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. 
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ФОП ОСОБА_1 , зазначає, що штраф накладено на позивача правомірно, оскільки у зв`язку з допуском до роботи працівників без укладення з ними трудового договору, позивач вчинив порушення вимоги ч. 3    ст. 24 КЗпП    . У письмових поясненнях ФОП ОСОБА_1 підтвердив факт залучення до роботи гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були у нього на стажуванні. Під час проведення інспекційного відвідування і вже після, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо укладання договору про проходження стажування ні з гр. ОСОБА_2 , ні з гр. ОСОБА_3 .
У відповіді на відзив, позивач зазначив, що підставою для проведення інспекційного відвідування слугувала скарга гр. ОСОБА_4 , однак вказаний громадянин, відповідно до інформації виконавчого комітету Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, на території сільської ради не проживав (а.с. 59-61)
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року (повне рішення складено 15.06.2020 року) адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволений наступним чином.
Так, судовим рішенням    визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області № ПЛ5876/156/АВ/П/ТД-ФС від 08.01.2020 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 250.380,00 грн.
Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 року.
Судом проведений розподіл судових витрат    стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2.503,80 грн.
Висновок суду вмотивований тим, що що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади. В ході судового розгляду справи було встановлено, що при винесені наказу на проведення заходів державного контролю ФОП ОСОБА_1 погодження з центральним органом виконавчої влади не було.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 .
Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує аналогічними доводами, що наведені ним у відзиві на позов.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
За приписами    ст. 308 КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі    ст. 316 КАС України    слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що на підставі звернення громадянина ОСОБА_4 № 16-К176607 від 04.12.2019 року Управління Держпраці у Полтавській області    винесено наказ № 264П від 04.12.2019 року, яким наказано інспекторам праці здійснити захід державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с. 37).
На підставі наказу № 264П від 04.12.2019 року відповідачем    оформлено направлення № 2275 від 06.12.2019 року на проведення заходу державного контролю у період з 06.12.2019 року по 19.12.2019 року з питання додержання законодавства про працю в частині належного оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (а.с. 38).
У період часу з 06.12.2019 року по 19.12.2019  року інспекторами праці відповідно до наказу Управління Держпраці у Полтавській області № 264П від 04.12.2019 року та направлення на проведення заходу державного контролю № 2275 від 06.12.2019 року проводилось інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , в ході проведення якого встановлено факт використання праці працівників без належного оформлення трудових відносин та складено акт № ПЛ5876/153/АВ від 09.12.2019 року (а.с. 40-47).
09.12.2019 року відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень № ПЛ5876/156/АВ/П зі строком усунення виявлених порушень до 20.12.2019 року (а.с. 51-52).
Листом Управління Держпраці у Полтавській області № 02-12/8494 від 13.12.2019 року (а.с. 55) повідомлено ФОП ОСОБА_1 про отримання 11.12.2019 року акту державного інспектора праці № ПЛ5876/156/АВ від 09.12.2019 року та наявність підстав для розгляду справи про накладення штрафу згідно    статті 265 КЗпП України (а.с. 55).
08.01.2020 року Управління Держпраці у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ5876/156/АВ/П/ТД-ФС у відношенні ФОП ОСОБА_1 про накладення штрафу розміром 250.380,00 грн. (а.с. 54).
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що    статтею 19 Конституції України    обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до ч. 2    ст. 2 КАС України    у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до преамбули    Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V    (далі - Закон № 877-V) цей    Закон    визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ч. 4    ст. 2 Закону № 877-V    заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим    Законом    порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно з частиною п`ятою вказаної вище статті    Закону № 877-V    зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим    Законом    порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті    1, статті    3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті    4, частин першої - четвертої статті    5, частини третьої статті    6, частин першої - четвертої та шостої статті    7, статей    9,    10,    19,    20,    21, частини третьої статті    22    цього    Закону.
Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні враховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в ч. 5    ст. 2 Закону № 877-V    та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм    Закону № 877-V.
Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є    Закон № 877-V    незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.
Статтею 6 Закону № 877-V    визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Крім того, у абзаці 5 ч. 1    ст. 6 Закону № 877-V    зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі-підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим    Законом, додатково    копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.
Як вбачається з вказаних вище норм, вони містять вказівку на те, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади.
Колегія суддів зауважує, що    відповідачем не надано суду доказів погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, з огляду на підставу проведення такої перевірки, що відповідно до приписів    статті 6 Закону №877-V    є передумовою здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 року по справі № 809/799/17 та в ухвалі від 08.09.2020 року по справі № 280/5983/19.
За приписами ч. 5    ст. 242 КАС України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що за відсутність відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю є самостійною підставою для визнання перевірки (інспекційного відвідування) незаконною, а прийнятих за її результатами рішень протиправним.
Верховний Суд в постановах від 12.06.2018 року, 20.09.2018 року у справах №№ 821/597/17, 810/1438/17 відповідно висловив правову позицію, що акт отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених частиною другою    статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів зазначає, що порушення визначеного    законом    порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, в даному випадку, діяв не в межах, визначених законодавством, чим вчинив протиправні дії щодо прав та інтересів позивача, які підлягають захисту, шляхом скасування постанови про застосування штрафу від 08.01.2020 року № ПЛ5876/156/АВ/П/ТД-ФС, оскільки вона, з огляду на встановлені у справі обставини, є незаконною.
Інші доводи і заперечення означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1    ст. 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322,325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5    ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 15 жовтня 2020 року.