Ухвала
іменем України
21 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 450/1076/20
провадження № 51-5572ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           Анісімова Г.М.,
суддів                        Ковтуновича М.І., Луганського Ю.М.,
розглянувши касаційну скаргу адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича, який діє 
в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року, в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України (далі – КК) звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а кримінальне провадження щодо нього закрито. Також, вирішено питання про процесуальні витрати в кримінальному провадженні та долю речових доказів.
Згідно з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 22 лютого 2020 року о 20 годині 
03 хвилини, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті автодороги «Київ-Чоп» із вул. Лукашечів с. Сороки - Львівські Пустомитівського району Львівської області, наблизившись ним зі сторони другорядної дороги – вулиці Лукашевичів до нерегульованого перехрестя цієї вулиці із головною дорогою - авто дорогою «Київ - Чоп», проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, не дав дорогу автопоїзду у складі спеціалізованого вантажного автомобіля марки «Івеко 35С17» номерний знак НОМЕР_2 та спеціалізованого причепа марки «ПГ 02-И», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі 
у смузі руху в сторону м. Чоп та наближався до відповідного перехрестя, без причин технічного характеру виїхав на дане нерегульоване перехрестя, де відбулось зіткнення між вказаними транспортними засобами. Після зіткнення цих транспортних засобів один із одним, автопоїзд у складі спеціалізованого вантажного автомобіля марки «Івеко 35С17», номерний знак НОМЕР_2 , та спеціалізованого причепа марки «ПГ 02-И», номерний знак НОМЕР_3 , від отриманого удару змінив траєкторію руху таким чином, що відбулось його перекидання на ліву сторону та подальше переміщення в напрямку до м. Чоп по автодорозі «Київ-Чоп» і зіткнення із автомобілем марки «Пежо Експерт» номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження. Тобто 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Не погоджуючись з постановленим судовим рішенням, адвокат Маліцький Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подав апеляційні скарги на вищезазначену ухвалу суду. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року апеляційні скарги адвоката Маліцького Д.В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були повернуті на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки подані особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Доводи касаційної скарги та її вимоги
У касаційній скарзі адвокат Маліцький Д.В., посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК, просить оскаржені судові рішення скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Стверджує, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дійшов необґрунтованого висновку про те, що заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди, внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 , виключає застосування ст. 286 КК. Неправильне тлумачення матеріального закону, що суперечить його точному змісту, виявляється в неправильному встановленні судом фактичних обставин, що призвело до помилкової кваліфікації вчиненого правопорушення та порушення прав ОСОБА_1 , як потерпілого.
Зазначене в свою чергу потягло порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 21 КПК та безпідставне застосування п. 2 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу. 
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження.
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, згідно з ст. 438 КПК, є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову 
у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними. 
Статтею 337 КПК, якою визначено межі судового розгляду, встановлено, що він проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
В кримінальному провадженні, що здійснюється за ч. 1 ст. 286 КК і в якому прокурор підтримує публічне обвинувачення, потерпілий не є стороною судового провадження, що узгоджується зі змістом кримінальної процесуальної норми, передбаченої п. 26 ч. 1 ст. 3 КПК щодо визначення суб`єктного складу учасників судового провадження, до яких належать сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, представник персоналу органу пробації, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження.
Зі змісту оскарженої ухвали місцевого суду відповідно до обвинувального акту 
ОСОБА_2 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 1 ст. 286 КК, де він, будучи особою , яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_4 . 
В підготовчому судовому засіданні згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК суд має обов`язок закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 КПК,  зокрема у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК. Зазначені вимоги є імперативними за умови встановлення підстав, передбачених кримінально-правовою нормою.
Застосування кримінальної процесуальної форми як порядку здійснення кримінального провадження чи окремих процесуальних дій можливо лише у провадженнях про кримінальні правопорушення та є засобом реалізації норм матеріального права, що суд в цьому провадженні здійснив відповідно до змісту обвинувального акту, стосовно встановлених фактичних обставин і висунутого обвинувачення, та в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК. 
При цьому суд має виходити з того, що суспільно-небезпечними наслідками як ознакою об`єктивної сторони матеріального складу злочину є не будь-яка шкода, заподіяна злочином, а лише шкода, яка безпосередньо зазначена в кримінальному законі (за відсутності такої, недвозначно встановлена шляхом тлумачення кримінально-правової норми). В інкримінованому ОСОБА_2 кримінальному правопорушенні змістом суспільно-небезпечних наслідків охоплюється фізична шкода у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки вона прямо передбачена 
ч. 1 ст. 286 КК. 
З урахуванням викладеного, заподіяння майнової шкоди чи легких тілесних ушкоджень або менш істотної фізичної шкоди внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху знаходиться поза межами складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. Отже, твердження касатора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність стосовно кваліфікації інкримінованого правопорушення є безпідставними, оскільки відповідальність, передбачена зазначеною нормою, настає лише за умови заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Враховуючи, що визначений ст. 393 КПК перелік осіб, які можуть подавати апеляційну скаргу є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку де, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, повернув апеляційну скаргу адвоката Маліцького Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 .
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржених судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі адвоката Маліцького Д.В., та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюадвоката Маліцького Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року 
та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:

Г.М. Анісімов                            М.І. Ковтунович                        Ю.М. Луганський