ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року
м. Харків
справа № 638/16975/18
провадження № 22-ц/818/2449/20
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач : ОСОБА_2 
третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра - Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра - Україна», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
за апеляційною скаргою представника   ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року у складі судді Шишкіна О.В.,-
в с т а н о в и в:

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_4 , звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну у результаті дорожньо-транспортної події у сумі 46 893,50 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 46 893,50 грн. та судові витрати у розмірі 704,80 грн.. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким. Зазначає, що провадження у адміністративній справі було закрито із закінчення строку притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, питання щодо винуватості не вирішувалось. Також вказує, що у справі про адміністративне правопорушення було призначено комісійну судову авто-технічну експертизу, відповідно до висновку якої дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР і знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. 
Крім того, звертає увагу, що страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем було пропущено строк подання заяви. Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, зазначає, що відшкодування шкоди повинне здійснюватися шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдану шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 року - без змін, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати після подання позивачем доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Відзив мотивовано тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Зазначає, що непритягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо, посилається на судову практику Верховного суду.
Вказує, що висновки судової авто-технічної експертизи, на яку посилається позивач, передбачають два варіанти подій та відповідей залежно від пояснень ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 . 
Також, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного суду викладені у постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц, зазначає, що у позивача відсутні правові підстави для звернення з позовом до страховика, оскільки він не звертався до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування у визначений законом строк. 
Звертає увагу, що позивачем було укладено договір про надання правової допомоги № 2020/6/1 від 26.06.2020 з АБ «Євгена Васильєва» щодо надання юридичних послуг в суді апеляційної інстанції. Докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення постанови суду апеляційної інстанції.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що висновки експерта №12741 від 17.11.2017 року є такими, що повністю узгоджуються з обставинами, встановленими у справі, та іншими належними та допустимими доказами дослідженими в судовому засіданні, а тому є об`єктивними. Приймаючи до уваги встановлені обставини суд дійшов висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не визначалася односторонніми діями водія автомобіля Ніссан ОСОБА_1 , а цілком залежала від дій водія автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 . Судом встановлено наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та шкодою, завданою позивачу.
Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 17.03.2017 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Грейт-Вол» д.н. НОМЕР_1 по перехрестю вул. Клочківській та пров. Рогатинському в м.Харкові, при виконанні обгону не впевнився в безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н. НОМЕР_2 , який рухався попутно і повернув ліворуч, автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 року, яка набрала чинності, провадження у справі стосовно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.4).
Під час розгляду адміністративного матеріалу було призначено авто-технічну експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса 
Для вирішення спеціалістам експертам поставлено такі питання:
1)Як повинен був діяти водій ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху?
2)Чи мав водій ОСОБА_1 технічну можливість запобігти наїзду з моменту виникнення небезпеки для руху?
3)Чи відповідали дії водія ОСОБА_1 технічним вимогам Правил дорожнього руху?
4)Як повинен був діяти водій ОСОБА_2 у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху?
5)Чи відповідали дії водія ОСОБА_2 технічним вимогам Правил дорожнього руху?
6)Чи були з технічної точки зору дії водія транспортного засобу ОСОБА_2 у причинному зв`язку з виникненням ДТП?
7)Чи були з технічної точки зору дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 у причинному зв`язку з виникненням ДТП?
Відповідно до висновку комісійної судової авто технічної експертизи № 12741 від 17.11.2017 року, яка міститься у справі № 638/4714/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП (а.с. 43-49):
- згідно пояснень водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_1 : в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Ніссан ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не визначалася односторонніми діями водія автомобіля Ніссан ОСОБА_1 , а цілком залежала від дій водія автомобіля «Грейт-Вол». ОСОБА_2 . В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Ніссан ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися б, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Грейт- Вол ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1, 11.4, 14.6 «е» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення для водія автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 11.4., 14.6 «е» Правил дорожнього руху України та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.10.1, 11.4, 14.6 «е» Правил дорожнього руху України та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
- згідно пояснень водія автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 : в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Ніссан ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 9.2 «б», 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху  України.
В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення для водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_1 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Ніссан ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_1 також не відповідали вимогам п.п. 9.2 «б», 9.4 Правил дорожнього руху України. Однак дані невідповідності вимогам п.п. 9.2 «б», 9.4 Правил дорожнього руху України не знаходились, з технічної точки зору в причинному зв`язку з ДТП, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.
       В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 11.4, 14.6 «е» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення для водія автомобіля «Грейт-Вол» ОСОБА_2 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 11.4, 14.6 «е» Правил дорожнього руху України та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Грейт- Вол ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 11.4, 14.6 «е» Правил дорожнього руху України та розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
       Власником автомобіля марки «NISSAN TEANA» держномер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 . 
Згідно звіту №150-1/2017 від 17.05.2017 року про оцінку автомобіля марки «NISSAN TEANA» держномер НОМЕР_2 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «NISSAN TEANA» держномер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження на час ДТП 17 березня 2017 року, без урахування величини втрати товарної вартості, складає 45 693,50 грн., а також витрати позивача, понесені за послуги суб`єкта оціночної діяльності - 1200,00 грн., що у загальному розмірі складає46 893,50 грн. (а.с.5-21).
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Зі змісту ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП.
За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Судом апеляційної інстанції оглянуто адміністративний матеріал № 638/4714/17 відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.
Зі схеми місця ДТП, яка сталася 17.03.2017 о 10.год.30 хвилин на перехресті вул. Клочківська та пров. Рогатинському в м. Харкові убачається, що зіткнення транспортних засобів сталося на зустрічній смузі руху, при цьому водій автомобіля марки «Ніссан» ОСОБА_1 здійснював поворот ліворуч з крайньої лівої смуги руху, а автомобіль марки «Грейт-Вол» під керуванням водія ОСОБА_2 здійснив наїзд на автомобіль «Ніссан» під час здійснення ОСОБА_1 маневру повороту ліворуч, вдаривши автомобіль «Ніссан» у ліву передню частину. 
Відповідно до висновку комісійної судової авто технічної експертизи №12741 від 17.11.2017 року у будь-якому варіанту в діях водія ОСОБА_2 є порушення Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. 
Посилання ОСОБА_2 на недотримання водієм автомобіля «Ніссан» ОСОБА_1 п.10.1 Правил дорожнього руху України не підтверджуються жодним доказом.
Натомість із схеми місця ДТП убачається, що ДТП сталася саме з вини водія ОСОБА_2 .
Оскільки страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відшкодування шкоди винною особою.. 
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Розмір матеріальної шкоди,спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля марки «NISSAN TEANA» держномер НОМЕР_2 при ДТП визначено суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_7 (сертифікат № 17332/14 від 22.12.2014 року). 
Даних на спростування розміру матеріальної шкоди матеріали справи не містять.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що винним у вчиненні ДТП є ОСОБА_2 , вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню кошти на відшкодування шкоди в розмірі 45 693,50 грн.
Крім того, позивачем сплачено за послуги суб`єкта оціночної діяльності суму у розмірі 1200,00 грн.(а.с.21).
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вини ОСОБА_2 у ДТП, яка сталася 17 березня 2017 року, не встановлено, оскільки постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.02.2018 року провадження у справі відносно нього за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків, спростовуються з огляду на таке. 
За змістом п. 4. Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З урахуванням визначених цивільним процесуальним кодексом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до ст.1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -
       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника   ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді: С.С. Кругова

                                                                                                                   Н.П. Пилипчук 

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року.