ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 681/1423/18
Провадження № 22-ц/4820/1464/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: представник апелянта Огородник В.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року (суддя Горщар А.Г.) за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинення виконавчих дій та визнання неправомірною постанови про закінчення виконавчого провадження,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») звернувся до суду із скаргою на дії (бездіяльність) Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі Полонський районний ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області). 
В обґрунтування скарги банк зазначав, що 03 серпня 2010 року на виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2010 року був виданий виконавчий лист № 2-547/2010 року, що був звернутий банком до виконання. Вказаним рішенням суду задоволено позов банку до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 296 219,73 грн. і звернуто стягнення на предмет іпотеки. У січні 2014 року на адресу стягувача надійшли кошти від реалізації предмета іпотеки у розмірі 80 000 грн. У квітні 2017 року представники АТ «Ощадбанк», звернувшись до виконавчої служби, дізнались, що державним виконавцем 04 жовтня 2013 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення у зв`язку з фактичним його виконанням. 
АТ «Ощадбанк» вважає, що постанова державного виконавця від 04 жовтня 2013 року є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки крім звернення стягнення на заставлене майно суд також достроково стягнув і заборгованість за кредитним договором. Тому скаржник вважав, що державним виконавцем передчасно було закінчено виконавче провадження, оскільки рішення виконано частково лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а щодо стягнення грошових коштів будь-яких виконавчих дій не проведено. Крім того, оскільки банку не надсилалася постанова про закінчення виконавчого провадження, а про її існування він дізнався лише зі змісту рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17.09.2018 року про відмову банку у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заявник просив поновити строк звернення до суду із зазначеною скаргою.
Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року скаргу ПАТ «Ощадбанк» задоволено. Поновлено строк звернення до суду. Визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2013 року щодо примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Полонського районного суду від 12 жовтня 2018 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.
В ході розгляду скарги в суді першої інстанції АТ «Ощадбанк» подано заяву про зміну підстав скарги на дії (бездіяльність) державного виконання.
На думку скаржника державний виконавець порушив права стягувача як сторони виконавчого провадження у зв`язку з бездіяльністю та не вчиненням всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення Полонського районного суду від 29.06.2010 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» за кредитним договором та в порушення ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження), державний виконавець не здійснював належним чином перевірку майнового стану боржника щодо виявлення рахунків боржника, щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, що є порушенням норм ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та призвело до завчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Крім того, зазначив що бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
Із врахуванням викладеного, АТ «Ощадбанк» просив суд визнати бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 29 червня 2010 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором неправомірною; зобов`язати Полонський районний відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчинити виконавчі дії з примусового виконання зазначеного вище рішення на підставі виконавчого листа № 2-574 від 03 серпня 2010 року (ВП № 37483616) у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 37483616 від 04 жовтня 2013 року.
Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що скаржник пропустив строк передбачений ст.449 ЦПК України для звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, з огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку.
В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу.
В обґрунтування скарги зазначав, що внаслідок бездіяльності державного виконавця в частині виконання рішення Полонського районного суду від 29.06.2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» порушено права АТ «Ощадбанк» та призвело до завчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2013 року. Крім того, зазначав, що якщо обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки таке правопорушення є триваючим.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Представник АТ «Ощадбанк» Огородник В.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Державний виконавець Полонського РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що 03 серпня 2010 року Полонським районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №2-574 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 296 219,73 грн. і звернення стягнення на предмет іпотеки: будівлі головного корпусу загальною площею 1259,3 кв.м, будівлю адміністративно-побутового корпусу площею 576 кв.м, будівлю компресорної площею 204,1 кв.м, будівлю прохідної площею 44,1 кв.м, склад № 1 площею 164,1 кв.м, склад № 2 площею 321,9 кв.м, склад № 3 площею 69,2 кв.м, гараж площею 232,1 кв.м, майстерня площею 100,9 кв.м, огорожа площею 496,7 кв.м, що знаходяться у АДРЕСА_1 , без номера і належать на праві власності ОСОБА_1 
04 жовтня 2013 року заступником начальника ВДВС Полонського РУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-547, виданого 03 серпня 2010 року Полонським районним судом Хмельницької області, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із реалізацією майна, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Рішенням Полонського районного суду від 21 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 вересня 2018 року, у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 вересня 2018 року рішення Полонського районного суду від 21 травня 2018 року в частині вимог ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення залишку кредиту у сумі 182 923,53 грн., заборгованості за супроводження кредиту у сумі 250 грн. визнано нечинним і провадження у справі в цій частині вимог закрито у зв`язку із відмовою банку у цій частині від позову.
Звертаючись до суду зі скаргою, банк посилався на те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04 жовтня 2013 року йому не надсилалася, відповідно він її не отримував, а про її існування дізнався у квітні 2017 року після звернення до виконавчої служби щодо процесу виконання рішення суду. Вважає, що строки вчинення дій щодо перевірки майнового стану боржника, перевірки рахунків боржника, виявлення рухомого та нерухомого майна, отримання інформації про доходи боржника, які не були вчинені державним виконавцем перед закінченням виконавчого провадження (ВП № 37483616) не встановлені законом, є триваючими. Таким чином, бездіяльність державного виконавця є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
За змістом частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (пункт «а» частини першої статті 449 ЦПК України).
Частиною другою статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Звертаючись до суду із скаргою ПАТ «Ощадбанк» посилалося на те, що про наявність постанови державного виконавця від 04 жовтня 2013 року про закінчення виконавчого провадження стало відомо лише у квітні 2017 року, після звернення до виконавчої служби щодо процесу примусового виконання рішення суду.
Бездіяльність щодо належного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості на яку посилається заявник мала місце саме до винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.
Отже, дізнавшись у квітні 2017 року про закриття виконавчого провадження, банк використав захист прав кредитора шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, а не шляхом оскарження дій виконавця. Однак, використання такого способу захисту порушених прав не свідчить про поважність причини пропуску строку на звернення до суду з цією скаргою. ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом «а» ч.1 статті 449 ЦПК України, про зміст якої скаржник не міг не бути обізнаним, адже ЦПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства судами загальної юрисдикції, відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.
Таким чином, застосування відповідних процесуальних обмежень було передбачуваним для ПАТ «Ощадбанк» і тому відповідає принципу юридичної визначеності.
Інших доказів щодо поважності причин пропуску строку банком не надано. Оскільки зі змісту скарги ПАТ «Ощадбанк» вбачається, що скаржник дізнався про наявність оскаржуваної постанови від 04 жовтня 2013 року у квітні 2017 року, і бездіяльність щодо виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом, передувала саме постанові про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2013 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки заявником пропущено десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. 
Наведені у апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які він обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               Л.М. Грох

                                                                               О.І. Ярмолюк