Постанова
Іменем України                                   
 
16 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 127/2-200/2004
провадження № 61-45938св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого   -	Ступак О. В. (суддя-доповідач),	 	
суддів:	Білоконь О. В.,  	Гулейкова І. Ю.,                                   	
                                  Гулька Б. І.,                                        Коломієць Г. В.,                              
 
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 , 
суб`єкти оскарження - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялий Максим Глібович, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2018  року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст скарги та рішень судів
 
19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві)Бялого М. Г. 
 
Скаргу мотивував тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від  12 січня 2018 року у справі №127/2-200/2004, яка набула законної сили, скасовано постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві про закриття виконавчого провадження № 53654408. Однак з часу скасування цієї постанови виконавчі дії не здійснюються, чим порушуються права заявника. Посадові особи Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - УДВС ГТУЮ у м. Києві) та Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ГТУЮ у м. Києві) не здійснюють належного контролю за законністю, повнотою та своєчасністю дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 53654408, що свідчить і про їх бездіяльність.
 
Із урахуванням наведених обставин ОСОБА_1 просив суд:
 
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. у виконавчому провадженні № 53654408 щодо виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області;
 
- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві та ГТУЮ у м. Києві щодо відсутності контролю за законністю, повнотою та своєчасністю дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 53654408;
 
- визнати бездіяльність посадових осіб ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за посадовими особами УДВС ГТУЮ у м. Києві за дотриманням ними законодавства при здійсненні виконавчих проваджень і виконанням судових рішень неправомірною;
 
- зобов`язати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. негайно вчинити всі виконавчі дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження» і виконавчим листом № 127/2-200/2004, виданим 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, та надати суду і стягувачу в десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду інформацію про виконання рішення суду;
 
- зобов`язати керівників УДВС ГТУЮ у м. Києві та ГТУЮ у м. Києві надати суду і стягувачу у десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду інформацію про вжиті адміністративні міри до посадових осіб за неправомірну бездіяльність при виконанні виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області;
 
- зобов`язати ГТУЮ у м. Києві сплатити ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.Визнано бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. у виконавчому провадженні № 53654408 щодо виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17  лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, неправомірною. Зобов`язано державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання у повному обсязі виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17  лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області. Зобов`язано начальника УДВС ГТУЮ у м. Києві та начальника ГТУЮ у м. Києві вжити заходи контролю у виконавчому провадженні № 53654408 щодо виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області. У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що після відновлення виконавчого провадження № 53654408 з 11 квітня 2018 року і до моменту розгляду скарги у суді державний виконавець не вжив всіх заходів з метою належного виконання виконавчого листа, зокрема не вчинив тих дій, про необхідність вчинення яких вказано в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2018 року, якою скасовано постанову про закриття виконавчого провадження. 
 
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. задоволено частково. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від  19  червня 2018 року скасовано.У задоволенні скарги ОСОБА_1 у частині вимог про визнання бездіяльності державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. у виконавчому провадженні № 53654408 щодо виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, неправомірною; зобов`язання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г. вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання у повному обсязі виконавчого листа №127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, відмовлено. 
 
Провадження у справі у частині вимог скарги  ОСОБА_1 про визнання бездіяльності посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні рішення суду неправомірною; визнання бездіяльності посадових осіб ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за посадовими особами УДВС ГТУЮ у м. Києві за дотриманням ними законодавства при здійсненні виконавчих проваджень і виконанням судових рішень неправомірною; зобов`язання начальника УДВС ГТУЮ у м. Києві та начальника ГТУЮ у м. Києві надати суду і стягувачу в десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду інформації про вчинені дії з контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця та інформації про вжиті адміністративні міри до посадових осіб за неправомірну бездіяльність при виконанні виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17  лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області; зобов`язання ГТУЮ у м. Києві сплатити   ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди закрито. 
 
Відмовляючи у задоволенні по суті вимог скарги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що скарга заявника містить загальні посилання на необхідність вжиття заходів примусового виконання рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», проте у ній не зазначено, які конкретні дії повинні були вчинити суб`єкти оскарження, та не вчинили, тобто не обґрунтовано у чому полягає бездіяльність державного виконавця.   
 
Закриваючи провадження у справі у частині заявлених вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такі вимоги стосуються не виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, а полягають в зобов`язанні суб`єктів владних повноважень здійснити не виконавчі, а організаційні, контрольно-наглядові, адміністративні дії щодо виконавчих проваджень, в яких боржником є інший суб`єкт владних повноважень, оскарження дій якого здійснюється в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 27 березня 2019 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
08 травня 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2020 року заяву про самовідвід колегії суддів Погрібного С. О., Олійник А. С., Яремка В. В. задоволено та відведено колегію суддів від у часті у розгляді цієї касаційної скарги. 
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді-доповідачу Ступак О. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.  
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. Крім цього, враховуючи неналежне виконання судових рішень органами державної виконавчої служби просив постановити окрему ухвалу та направити її Міністерству юстиції України.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив належним чином усіх обставин, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідала вимогам закону. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у частині вимог, оскільки заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця у порядку ЦПК України, а не Кодексу адміністративного судочинства України.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із таких підстав.
 
Встановлені судами обставини 
 
29 березня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялим М. Г. відкрито виконавче провадження № 53654408 з  виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про зобов`язання державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т. І., у якої перебуває виконавче провадження, негайно вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та направити до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України і Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про виконання даного рішення суду і інформацію про зведене виконавче провадження № 51119621 для завершення виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014  року у справі № 25663/02 у невиконаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.
 
11 жовтня 2017 року постановою державного виконавця Бялого М. Г. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 17 лютого 2017 року № 127/2-200/2004 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 , зокрема скасовано постанову державного виконавця від 11 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 53654408. Ухвала набрала законної сили 30 січня 2018 року. 
 
18 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність  державного виконавця та посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві та ГТУЮ у м. Києві.
 
10 квітня 2018 року УДВС ГТУЮ у м. Києві отримано копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2018 року, на її виконання державним виконавцем 11 квітня 2018 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 53654408 з примусового виконання виконавчого листа            № 127/2-200/2004.
 
Застосовані норми права  при розгляді скарги на дії посадових осіб під час виконання судового рішення  
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). 
 
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Зі змісту частини першої статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
 
Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.
 
Частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця по суті 
 
Встановлені у справі обставини, а саме отримання державним виконавцем УДВС ГТУЮ у м. Києві 10 квітня 2018 року копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2018 року, якою скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, та винесення державним виконавцем УДВС ГТУЮ у м. Києві 11 квітня 2018 року, тобто на наступний робочий день з дня одержання зазначеного судового рішення, постанови про відновлення виконавчого провадження, свідчать про те, що державний виконавець УДВС ГТУЮ у м. Києві діяв у межах повноважень та у строки, встановлені частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Посилання у скарзі ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця є безпідставними, оскільки станом на момент звернення заявника до суду зі скаргою, а саме 18 березня 2018 року, копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2018 року, якою скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, не була одержана державним виконавцем УДВС ГТУЮ у м. Києві, тому відсутні підстави стверджувати, що мала місце неправомірна бездіяльність державного виконавця по відновленню виконавчого провадження, оскільки закон пов`язує відлік строку на вчинення дій по відновленню виконавчого провадження після визнання судом незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження з днем одержання виконавцем відповідного рішення суду.
 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною та зобов`язання державного виконавця вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання у повному обсязі виконавчого листа, оскільки заявником не доведено порушення його прав та свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця на час його звернення до суду.  
 
Крім того, Верховний Суд враховує, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація про прийняття 16 травня 2019 року Верховним Судом постанови у справі № 199/1422/15-ц, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року залишено без змін. У цій справі встановлено, що постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. КиєвіКоломойцевим К. В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яким зобов`язано державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. КиєвіБялого М. Г. негайно вжити всі виконавчі дії з виконання вказаного виконавчого листа, виданого 17 лютого 2017 року, щодо зобов`язань державного виконавця Печерського районного відділу УДВС ГТУЮ у м. КиєвіЗаєць Т. І. негайно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у цій справі, суди виходили із того, що відсутні підстави для визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки державний виконавець діяв відповідно та у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження». 
 
Також Верховний Суд враховує, що у справі № 127/2-200/2004 за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Бялого М. Г., начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. КиєвіКантеміра В. І. про визнання бездіяльності державного виконавця та начальника відділу неправомірною, визнання постанови від 29 травня 2018 року неправомірною, зобов`язання державного виконавця та начальника відділу вчинити дії, винести окрему ухвалу, судами встановлено, що дії державного виконавця Бялого М. Г. щодо винесення 11 квітня 2018 року постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № 53654408, 29 травня 2018 року - постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 від 17 лютого 2017 року на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Бялого М. Г. неправомірною та зобов`язання вчинити його дії. 
 
Верховний Суд постановою від 10 квітня 2020 року у справі № 127/2-200/2004 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року залишено без змін. У вказаній справі встановлено, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року у справі № 2-200/2004 виконано боржником, про що свідчить запис у трудові книжці ОСОБА_1 від 06 вересня 2017 року за № 11, а також наказ ДАК «Укрресурси» від 06 вересня 2017 року № 06/09/17-ІБ.
 
Підсумовуючи, можна констатувати, що  у наведених рішеннях судів встановлено, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та   рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014  року у справі                 № 25663/02, яким встановлено порушення статті 6 Конвенції тривалим невиконанням судового рішення від 01 березня 2004 року, виконані, а тому відсутні підстави для висновку про порушення права заявника на доступ до правосуддя на час розгляду цієї справи.    
 
Отже, доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин судом апеляційної інстанції, а саме: про відсутність неправомірної бездіяльності державного виконавця в період  з 12 січня 2018 року (скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження) та до звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою.  
 
Застосовані норми права щодо юрисдикції 
 
Положеннями статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, установленими статтею 450 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи ДВС, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.
 
Отже, як право на звернення зі скаргою на дії виконавця, так і порядок її розгляду пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК  України, тому справи за скаргами на дії державного виконавця мають розглядатися у порядку того судочинства, у якому постановлені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню.
 
Якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, то в цьому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги щодо юрисдикції
 
Закриваючи провадження у справі у частині вимог про визнання бездіяльності посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні рішення суду неправомірною; визнання бездіяльності посадових осіб ГТУЮ у м. Києві у відсутності контролю за посадовими особами УДВС ГТУЮ у м. Києві за дотриманням ними законодавства при здійсненні виконавчих проваджень і виконанням судових рішень неправомірною; зобов`язання начальника УДВС ГТУЮ у м. Києві та начальника ГТУЮ у м. Києві надати суду і стягувачу в десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду інформації про вчинені дії з контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця та інформації про вжиті адміністративні міри до посадових осіб за неправомірну бездіяльність при виконанні виконавчого листа                № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, зобов`язання ГТУЮ у м. Києві сплатити  ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такі вимоги заявника стосуються не виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, а полягають у зобов`язанні суб`єктів владних повноважень здійснити не виконавчі, а організаційні, контрольно-наглядові, адміністративні дії щодо виконавчих проваджень, в яких боржником є інший суб`єкт владних повноважень, оскарження дій якого здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
 
Такі висновки апеляційного суду є помилковими, оскільки заявник у цій справі оскаржує дії (бездіяльність) посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві, ГТУЮ у м. Києві, вчинені під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у цивільній справі, що виключає можливість розгляду заявлених вимог у порядку адміністративного провадження. 
 
Той факт, що заявник оскаржує бездіяльність суб`єктів владних повноважень посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві, ГТУЮ у м. Києві щодо відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні рішення, відсутності контролю за дотриманням посадовими особами законодавства при здійсненні виконавчих проваджень і виконанням судових рішень, не свідчить про те, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки у цій справі заявник оскаржує дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень щодо невиконання судового рішення і метою звернення до суду було саме зобов`язання органів державної виконавчої служби виконати судове рішення, а не перевірка законності дій (бездіяльності) посадових осіб УДВС ГТУЮ у м. Києві, ГТУЮ у м. Києві, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
 
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду           від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 461/5045/16-а. 
 
Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у частині закриття провадження у справі підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду в цій частині.  
 
Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив постановити окрему ухвалу, яку направити на адресу Міністерства юстиції України у зв`язку з неналежним виконанням органами державної виконавчої служби рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
 
Оскільки судом апеляційної інстанції у цій справі не встановлено неправомірної бездіяльності державного виконавця по виконанню судового рішення, і суд касаційної інстанції погодився із обґрунтованістю такого висновку, тому відсутні підстави для постановлення окремої ухвали у цій цивільній справі.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року про  закриття провадження у справі у частині вимог про визнання бездіяльності посадових осіб Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у відсутності контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця при виконанні рішення суду неправомірною; визнання бездіяльності посадових осіб Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, у відсутності контролю за посадовими особами Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за дотриманням ними законодавства при здійсненні виконавчих проваджень і виконанням судових рішень неправомірною; зобов`язання начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві надати суду і стягувачу в десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду інформації про вчинені дії з контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій державного виконавця та інформації про вжиті адміністративні міри до посадових осіб за неправомірну бездіяльність при виконанні виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, зобов`язання ГТУЮ у м. Києві сплатити ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди скасувати, справу у цій частині направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
В іншій частині постанову Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2018  року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                          О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                                                  І. Ю. Гулейков 
 
                                                                                                        Б. І. Гулько
 
                                                                                                        Г. В. Коломієць