Дата документу 08.12.2020 Справа № 334/5361/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/5361/18 
Провадження №22-ц/807/2445/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Гнатюк О.М.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі адвоката Гришина Олександра Миколайовича на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного заволодіння (з урахуванням ухвали про виправлення описки у рішення суду від 15 квітня 2020 року),-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного заволодіння. Позов обґрунтований тим, що 26 лютого 2010 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися належним позивачу транспортним засобом – автомобілем марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що видано довіреність посвідчену приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., зареєстровану в реєстрі №926. В цей же день автомобіль та правовстановлюючі документи на нього були передані відповідачу. 13 березня 2018 року позивач припинив дію вказаної довіреності, про що були внесені відомості до Єдиного реєстру довіреностей приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І. 23 лютого 2018 року позивач звернувся з письмовою заявою про повернення автомобіля, проте до цього часу його повернуто не було. Позивач просив витребувати від ОСОБА_1 автомобіль марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та передати його ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного заволодіння.
Витребувано від ОСОБА_3 автомобіль марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 704 грн. 80 коп. судових витрат.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2020 року, заяву адвоката Гришина Олександрова Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5361/18 від 16.09.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 в особі адвоката Гришина Олександра Миколайовичаподав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, відповідач не отримував від позивача у 2010 році автомобіль, ключі від нього, реєстраційні документи та довіреність, так само не отримував у 2018 році вимогу, щодо повернення автомобіля. При цьому доказів протилежного позивачем у справі не надано. За відсутності довіреності на керування автомобілем, позивач не міг би ним користуватися протягом 8 років. Строк позовної давності за вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння почав спливати з 13.03.2010 року і на момент подачі позову був пропущений.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, подану позивачем ОСОБА_2 , зазначено, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про транспортний засіб НОМЕР_3 автомобіль марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_2 з 06.09.2008 року.

Згідно з довідкою Територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру в Черкаській області від 7.07.2018 року №31/23/41-1360 станом на 6.07.2018 року автомобіль марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_2 .

26 лютого 2010 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватися належним позивачу транспортним засобом – автомобілем марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що видано довіреність посвідчену приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Веліковим А.І., зареєстровану в реєстрі №926.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей припинено дію вказаної довіреності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов до висновку, що належний на праві власності позивачу автомобіль перебуває у відповідача без належної правової підстави, оскільки довіреність, якою останньому надані повноваження щодо розпорядження спірним автомобілем, скасована позивачем у встановленому законом порядку.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. 

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Матеріалами справи підтверджено лише наявність у позивача на праві приватної власності автомобіля марки КІА Cerato 1.6 МТ2008 року випуску номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також факт видачі 26 лютого 2010 року позивачем на ім`я ОСОБА_1 довіреності щодо права керування вказаним автомобілем на факт скасування вказаної довіреності 13 березня 2010 року.

Однією з умов застосування до правовідносин вимог ст. 1212 ЦК України, є факт набуття та зберігання майна.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Так, відповідач заперечує факт передачі йому спірного автомобіля та користування ним, посилаючись зокрема і на той факт, що управління автомобілем за наявності скасованої довіреності було б неможливим. 

При цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у володінні відповідача автомобіля час звернення до суду з позовом, а також необґрунтовано тривале зволікання з пред`явленням вимоги щодо повернення свого майна за умови скасування довіреності на управління автомобілем ще у 2010 році. 

Взагалі у справі відсутні докази передачі власником (позивачем) автомобіля у користування відповідачеві, а факт складання довіреності на право управління транспортним засобом не є таким доказом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

У зв`язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі адвоката Гришина Олександра Миколайовича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 рокуу цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного заволодіннязалишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 грудня 2020 року

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                        О.В. Крилова

О.З. Поляков