ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/2208/20 пров. № А/857/7632/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.
за участі секретаря судового засідання         Кітраль Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року (суддя - Димарчук Т.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в березні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби, у якому просив зобов`язати відповідача виключити ОСОБА_1 з усіх облікових баз ДФС України, як особу, яка порушила правила митного режиму «Тимчасового ввезення» у зв`язку з своєчасним не вивезенням з митної території України автомобіля марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який в`їхав на територію України 16.06.2017 під керуванням позивача. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.06.2017 позивачем на митну територію України в`їхав автомобіль марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та цього ж дня вказаний транспортний засіб передано ОСОБА_2 з метою доставлення його Військовій частині НОМЕР_3 , як гуманітарного вантажу для подальшого використання у військових цілях. При цьому, між позивачем та ОСОБА_2 було обумовлено, що у разі не підтвердження від представника Збройних Сил України готовності отримати вказане авто в якості гуманітарного вантажу з метою подальшого використання для потреб антитерористичної операції, він буде зобов`язаний виїхати на даному авто з території України не пізніше 16.06.2018. У разі відмови відповідними державними органами від використання автомобіля в зоні бойових дій, автомобіль необхідно вивезти за межі митної території України до 16.06.2018, однак у зв`язку із незаконним заволодінням вказаним автомобілем ОСОБА_2 у позивача такої можливості немає. Тобто позивач не з власної волі, а шляхом вчинення незаконних дій третьою особою втратив можливість користуватись та розпоряджатись майном, власником якого він є. Відтак, позивач вважає, що існують обставини непереборної сили, а саме незаконні дії третьої особи, які призвели до повної втрати транспортного засобу, що в силу вимог частини третьої статті112 Митного кодексу України (далі – МК України) є підставою для припинення митного режиму тимчасового ввезення. В той же час, у позивача існує необхідність в`їхати на територію України іншим автомобілем, який зареєстровано на території, що не є митною територією України. Однак, при перетині митного кордону України позивачу стало відомо, що його внесено до бази даних митної служби, як особу, яка порушила правила митного режиму «Тимчасового ввезення», в результаті чого він немає змоги знову ввезти автомобіль на іноземній реєстрації на митну територію України. З цих підстав позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі №140/2208/20 в адміністративному позові відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Апелянт наголошує, що позивачем вживались усі необхідні заходи з метою попередження правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення та митних органів про неможливість вивезення транспортного засобу з митної території України у строки, встановлені для митного режиму «Тимчасового ввезення» у зв`язку із обставинами непереборної сили. Крім того, зазначає, що витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.06.2019 №12019030010002197 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі – КК України) є достатньою підставою вважати незаконні дії ОСОБА_2 обставинами непереборної сили, які слугують підставою для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої статтею 460 МК України.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 16.06.2017 на митну територію України в`їхав автомобіль марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль був ввезений на митну територію України через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуск» Волинської митниці ДФС в митному режимі «Тимчасове ввезення» терміном до 1 року.
У позовній заяві позивач вказує на те, що 16.06.2017 він добровільно передав вказаний автомобіль громадянину ОСОБА_2 . При цьому, було обумовлено, що ОСОБА_2 буде зобов`язаний виїхати на даному авто з території України не пізніше 16.06.2018. Проте ОСОБА_2 не виїхав на даному автомобілі за межі митної території України до 16.06.2018.
Позивач 25.11.2018 та 04.02.2019 звертався з заявами до керівника Дніпропетровської митниці ДФС про виключення його з бази орієнтувань для розшуку, як особу, що вчинила порушення митних правил, оскільки він не повинен нести відповідальність через неправомірні дії громадянина ОСОБА_2 .
Листом від 06.02.2019 №К/3/04-50-20-03 Дніпропетровська митниця ДФС на заяви позивача повідомила, що під час здійснення перевірки згідно наявних баз даних ДФС України встановлено, що транспортний засіб FORD FUSION, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ввезено позивачем на митну територію України 16.06.2017 в зоні діяльності Волинської митниці ДФС у митному режимі «Тимчасове ввезення», терміном до 1 року. Під час перетину митного кордону України позивача було ознайомлено з особливостями тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України та попереджено про відповідальність за порушення вимог митного законодавства України, про що наявні відомості у базі даних ДФС. Також поінформовано, що в Дніпропетровській митниці ДФС відсутня інформація щодо наявності ОСОБА_1 у базах даних орієнтувань ДФС України.
Позивач 04.06.2019 звернувся до СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області з заявою про відкриття кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, вчиненого громадянином України ОСОБА_2 за фактом заволодіння шляхом обману та зловживання довірою автомобілем марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що мало місце 16.06.2017.
Листом від 27.06.2019 Луцький ВП ГУНП у Волинській області повідомив позивача про те, що слідчим відділом Луцького ВП ГУ НП у Волинській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019030010002197, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених частиною першою статті 190 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення внесено слідчим СВ Луцького ВП ГУ НП у Волинській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2019 за №12019030010002197. На даний час, проводиться ряд слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення місця знаходження причетної особи та коштів, які були отримані внаслідок укладення письмової цивільно - правової угоди (договору), про результати яких буде додаткового повідомлено в межах статті 60 КПК України.
 Позивач 27.06.2019 звернувся з листом до Волинської митниці ДФС та повідомив, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється розслідування кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР 21.06.2019 за №12019030010002197 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України за фактом заволодіння громадянином ОСОБА_2 шляхом обману автомобілем FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що мало місце 16.062017 в м. Луцьку. Враховуючи наведене та наявність у нього перешкод на в`їзд на територію України іншим автомобілем (оскільки вищевказаний автомобіль марки FORD FUSION, який ввезений на митну територію України 16.06.2017 через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуск» Волинської митниці ДФС в митному режимі «Тимчасове ввезення» до 1 року, ним вчасно не вивезено з території України за описаних обставин), просив внести корегуючі дані до митних облікових баз для подальшої можливості реалізувати ним право на в`їзд на територію України іншим автомобілем.
Листом від 04.07.2019 Волинська митниця ДФС повідомила, що відповідно до вимог частини першої статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Відповідно до частини шостої статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для. вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Згідно частини сьомої статті 380 МК України у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування. Враховуючи вищевикладене, якщо під час переміщення транспортного засобу відбулася обставина непереборної сили, а саме злочинні дії третіх осіб (незаконне заволодінням транспортного засобу), та за умови інформування про дану подію орган доходів і зборів, який контролює переміщення даного транспортного засобу (Волинську митницю ДФС), строк тимчасового зупиняється до завершення обставини непереборної сили (кримінального провадження).
Надалі, позивач зазначає, що при перетині митного кордону України йому стало відомо, що його внесено до бази даних митної служби як особу, яка порушила правила митного режиму «Тимчасового ввезення», в результаті чого він немає змоги знову ввезти автомобіль на іноземній реєстрації на митну територію України.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виключення його з усіх облікових баз ДФС України, як особи, яка порушила правила митного режиму «Тимчасове ввезення» є безпідставними, так як це порушує встановлений нормами МК України порядок здійснення митницею митного контролю транспортних засобів особистого користування.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаютьсяМК України та іншими законами України.
Відповідно до статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Статтею 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.
Згідно з частиною п`ятою статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Відповідно до частини шостої статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Згідно вимог статті 104 МК України особою, на яку покладається дотримання вимог митного режиму «тимчасове ввезення» є особа, яка поміщує товари та/або транспортні засоби комерційного призначення у даний митний режим.
З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 є особою відповідальною за дотримання, обраного ним під час ввезення транспортного засобу митного режиму «тимчасове ввезення».
Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2017 позивачем ввезено на митну територію України через митний пост «Ягодин-Дорогуск» Волинської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» транспортний засіб марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який поміщено в митний режим «Тимчасове ввезення» до 1 року. А тому, враховуючи вимоги вищевикладеного законодавства, позивач мав прямий обов`язок щодо вивезення вказаного авто з митної території України до 16.06.2018  або поміщення його в інший митний режим (відмови на користь держави, знищення або руйнування, імпорт).
В даній справі наявність підстав для виключення ОСОБА_1 з усіх облікових баз ДФС України, як особу, яка порушила правила митного режиму «Тимчасового ввезення» обґрунтовує наявністю обставин непереборної сили, внаслідок яких він фактично втратив ввезений ним транспортний засіб.
В зв`язку з наведеними доводами слід зазначити, що порядок документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили визначений розділом VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 (далі - Порядок №657), положення якого застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу такого підтвердження.
Так, пунктом розділу VIII 2 Порядку №657 встановлено, що у цьому розділі терміни вживаються в такому значенні: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 Порядку №657 визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивач 16.06.2017 добровільно передав вказаний автомобіль громадянину ОСОБА_2 . При цьому, факт передачі позивачем транспортного засобу марки FORD FUSION, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який ввезеного на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення», громадянину ОСОБА_2 свідчить про порушення позивачем вимог статті 380 МК України, яка регламентує порядок ввезення та використання таких транспортних засобів.
З огляду на вищевикладене не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами дії непереборної сили) випадки, коли внаслідок дії третіх осіб транспортний засіб особистого користування не був безповоротно втраченим, тобто транспортний засіб особистого користування не позбувся якісних та фізичних характеристик, а лише вибув із володіння власника чи перевізника.
Таким чином, безпідставними є посилання позивача на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України (шахрайство) та проведення досудового розслідування як на підставу безповоротної втрати транспортного засобу внаслідок його викрадення третіми особами, оскільки дана обставина не містить доказів безповоротної втрати транспортного засобу внаслідок вчинення злочинних дій третіми особами.
Більше того, колегія суддів зауважує, що згідно з частиною шостою статті 78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак такі документи в матеріалах справи відсутні, а тому факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії.
Окрім вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зауважує, що дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, є лише підставою для звільнення від адміністративної відповідальності, за вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 МК України. Натомість позивачем не надано доказів наявності обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем будь-яких дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених МК України.
Натомість, відповідно до вимог частини сьомої статті 380 МК України у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання митним органам власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування.Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування.
Відтак, у разі надання митному органу доказів втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезеного транспортного засобу особистого користуваннявнаслідок дії обставин непереборної сили, якими в розглядуваній справі можуть бути встановлені вироком суду злочинні дії третіх осіб, позивач має право на зупинення перебігу строку тимчасового ввезення або поміщення такого транспортного засобу у митний режим знищення або руйнування.
Доводи апелянта про вжиття необхідних заходів з метою попередження правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення та митних органів про неможливість вивезення транспортного засобу з митної території України у строки, встановлені для митного режиму «Тимчасового ввезення» у зв`язку із обставинами непереборної сили вищенаведених висновків суду не спростовують та не дають підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того, як передбачено частиною першою статті 8 МК України одним з принципів здійснення державної митної справи є принцип виключних повноважень органів доходів і зборів щодо здійснення державної митної справи.
Частиною другою статті 544 МК України встановлено, що здійснюючи державну митну справу, органи доходів і зборів, зокрема, виконує такі основні завдання забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати.
Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не вправі втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, перебираючи на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручаючись при цьому у внутрішньо - організаційну специфіку роботи останнього.
Отже, суд не вправі перебирати (вирішувати) на себе функції митниці до вчинення тих ній, які згідно із вказаним законодавством можуть здійснюватися лише за їх розсудом.
Таким чином, вимоги позивача прозобов`язання відповідача виключити його з усіх облікових баз ДФС України, як особу, яка порушила правила митного режиму «Тимчасового ввезення» є безпідставними, так як це порушує встановлений нормами МК України порядок здійснення митницею митного контролю транспортних засобів особистого користування, суперечить положенням частини третьої статті 380 МК України та призведе до незаконного звільнення позивача від внесення фінансової гарантії, виходячи з суми митних платежів.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено. 
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.