Справа № 162/201/20 	Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/972/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
суддів Бовчалюк З. А., Данилюк В. А., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся в Банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву без номера від 07.04.2017, згідно якої отримав кредит в сумі 1 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, своєчасно грошові кошти на погашення кредиту не надавав, через що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 21.01.2020 у нього перед Банком утворилась заборгованість в загальній сумі 12 708,19 гривень, з них: 8604,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1006,41 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України; 2015,58 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 581,34 грн - штраф (процентна складова), а також судові витрати в сумі 2 102,00 гривні.
Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Позивач подав апеляційну скаргу в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, вказує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що позовні вимоги не доведені банком, не надано доказів на підтвердження укладення договору та видачі кредитних коштів. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з кредитним лімітом на рівні 1 900,00 грн. Активація картки відповідачем та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. З виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, купував продукти харчування, ліки, оплачував комунальні послуги, здійснював перерахунки на інші рахунки, поповнював рахунок через термінал самообслуговування. Відповідач частково погашав заборгованість. З моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком і відповідачем було укладено, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договір шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов договору. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих коштів та нарахованих відсотків, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. Вказує, що сума, яку банк просить стягнути з відповідача, належним чином обгрунтована.
Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документів первинного обліку про рух коштів по рахунку відповідача позивачем не подано. З наданого Банком розрахунку слідує, що ОСОБА_1  користувався коштами Банку, станом на 21 січня 2020 року кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) відсутня. Заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 8604,86 гривень утворилась за рахунок овердрафту відповідно до Умов надання банківських послуг. Прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично - це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів ОСОБА_1 при підписанні заяви 07 квітня 2017 року.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що підписаною анкетою-заявою від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку». Відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився з Умовами надання банківських послуг.
Банком у вигляді таблиць подано розрахунок заборгованості за договором від 07 квітня 2017 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанком» та ОСОБА_1 , станом на 30 листопада 2019 року та на 21 січня 2020 року.
Згідно із вказаними розрахунками відповідач користувався коштами Банку та на 30 листопада 2019 року погасив 905,78 гривень поточного тіла кредиту. Загальна заборгованість відповідача становила 10083,80 гривень, з яких 6954,43 грн - поточне тіло кредиту, 1113,79 грн - прострочене тіло кредиту, 1665,58 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 350,00 грн - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 гривень.
Банк доводить, що станом на 21 січня 2020 року, заборгованість відповідача складала 12708,19 гривень. Проте складові заборгованості суттєво змінилися: 8604,86 гривень - це прострочене тіло кредиту, 1006,41 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 2015,58 гривень - пеня, 1081,34 гривень - заборгованість по судовим штрафам. Заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку», яка 07 квітня 2017 року підписана відповідачем ОСОБА_1 в якості позичальника, вказано, що він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір надання банківських послуг.
Тим же способом вказано підтвердження ознайомлення і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і регулярно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті Банку.
На підтвердження цих вимог, окрім копії підписаної 07 квітня 2017 року сторонами анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», Банк надав розрахунки заборгованості за договором без номера від 07 квітня 2017 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку», довідки з тарифів обслуговування кредитних карток «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Кожен з вказаних видів кредитних карт має пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.
У позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредиту в розмірі 1 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, як встановлено судом, підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про розмір кредитного ліміту не містить.
Анкета-заява взагалі не передбачає жодних істотних умов договору: суми кредитування, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умов щодо процентної ставки і її нарахування, не передбачає відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, порядку нарахування.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, посилався на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua і є частиною спірного договору.
Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. У Витягу з тарифів наведено чотири види карт і всі вони мають різні базові процентні ставки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
 Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, а тому висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, є правильним.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про розмір кредитного ліміту не містить, а встановлених у справі обставин, що наведені вище, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді тіло кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Розрахунок заборгованості за договором, доданий до позовної заяви, не підтверджує обставин викладених у позовній заяві. Так, наданий банком розрахунок не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком. З розрахунку наданого банком вбачається, що станом на 07.04.2017 тіло кредиту було «0», в той час як банк вказує про отримання кредиту 07.04.2017.
Щодо покликань позивача в апеляційній скарзі про те, що судом безпідставно не стягнуто відсотки на підставі ст. 625 ЦК України, то банком не доведено наявність підстав для їх стягнення у вказаному розмірі.
У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В наданому банком розрахунку нарахованих відповідачу трьох процентів річних від простроченої відповідачкою суми вказано, що нараховано відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, при цьому зазначено, що процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, річна, становить 84%, а не 3% річних, як передбачено ст. 625 ЦК України, та не підтверджено погодження сторонами їх у іншому розмірі. Крім того, в наданих банком документах не встановлено бажаний кредитний ліміт, не доведено за який період у банку виникло право нараховувати проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з   ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, є правильним.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що ним надано суду виписку про рух коштів по рахунку, яка є первинним документом, однак, фактично виписка до суду першої інстанції не була подана, а додана вона тільки до апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивачем не надано доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції, а тому суд відмовляє в їх прийнятті та дослідженні.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 21 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

 
Судді