ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 жовтня 2020 року           справа №360/2359/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В.,  Геращенка І.В.,  розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 р.  (у повному обсязі складено 17 липня 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/2359/20 (головуючий І інстанції суддя К.О. Пляшкова)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,                                         
                                        В С Т А Н О В И В: 

Позивач   ОСОБА_1  (далі - позивач) 18.06.2020 року звернувся до суду з позовною заявою до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком з 04.02.2019 року, нарахувати та виплатити її в повному обсязі починаючи з 04.02.2019 року по 05.11.2019 року з врахуванням до трудового стажу періодів ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 червня 2010 року включно (а.с. 1-6). 
Рішенням Луганського  окружного  адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі № 360/2359/20 позовні вимоги задоволено частково (а.с. 61-67).
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 із змінами, внесеними рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019, про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 лютого 2019 року, зарахувавши до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що  згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років.
Відповідно наданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів, наявний страховий стаж останнього склав 20 років 2 місяці 13 днів. Після зарахування стажу згідно довідки № 2-390 від 24.05.2019 року наявний страховий стаж ОСОБА_1 склав 21 рік 2 місяці 23 дні.
Апелянт вважає, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Таким чином, неможливо зарахувати до страхового стажу довідку з Державної фіскальної служби України щодо інформації нарахованих та сплачених сум єдиного податку у 2004-2010 роках, оскільки період заняття підприємницькою діяльністю, починаючи з 1 січня 2004 року, враховується до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку відповідно до сум фактично сплачених страхових внесків.
Також апелянт посилається на пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду  у відповідності до ч. 2 ст. 122 КАС України.
За таких обставин вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
За п. 3  ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та наданого відзиву, встановила наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з копій паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).
Позивач 02 травня 2019 року звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 36). 
За розпискою-повідомленням до заяви позивачем додано, зокрема, такі документи: трудові книжки від 08 грудня 1976 року НОМЕР_2 , від 14 листопада 1979 року НОМЕР_4; довідки ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності № 0904, № 111763, № 202056, № 021585, № 251356, № 298365 (а.с. 18, 21, 22-23, 37, 40).
Разом із заявою від 26 липня 2020 року позивачем до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області додатково надано довідку ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року № Б-1749/14/12-32-52-03-08 та довідку Комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» від 24 травня 2019 року № 2-390 (а.с. 11-12, 47).
Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу, наявний страховий стаж позивача складає 21 рік 2 місяці 23 дні, так як неможливо зарахувати до страхового стажу період заняття підприємницькою діяльністю у 2004-2010 роках за довідкою ГУ ДФС у Луганській області, оскільки період заняття підприємницькою діяльністю, починаючи з 01 січня 2004 року, враховується до страхового стажу за даними персоніфікованого обліку відповідно до сум фактично сплачених страхових внесків (а.с. 7-8, 45-46).
З листа ГУ ПФУ в Луганській області від 16 жовтня 2019 року № 893/Б-11, 906/Б-11 встановлено, що до страхового стажу позивача, який складає 21 рік 02 місяці 23 дні зараховано: 
за записами трудової книжки від 08 грудня 1976 року НОМЕР_2 періоди роботи з 08.12.1976 по 16.05.1977 у науково-дослідному інституті керуючих обчислювальних машин - 05 місяців 09 днів, з 27.07.1979 по 10.09.1979 на Мурманському траловому флоті - 01 місяць 14 днів;
згідно з військовим квитком від 18 травня 1977 року серії НОМЕР_3 період строкової військової служби з 18 травня 1977 року по 17 травня 1979 - 02 роки;
за записами трудової книжки від 14 листопада 1979 року НОМЕР_4 періоди роботи з 14.11.1979 по 02.02.1981 на Сєвєродонецькому заводі опорів виробничого об`єднання «РЕОМ» - 01 рік 02 місяці 19 днів, з 27.02.1981 по 11.05.1982 у ВРП СВО «Азот» - 01 рік 02 місяці 15 днів, з 01.03.1985 по 24.07.1985 на Сєвєродонецькому приладобудівельному заводі НВО «Імпульс» - 04 місяці 24 дні; з 07.08.1985 по 26.12.1985 на Лисичанському підприємстві електричних мереж - 04 місяці 20 днів, з 03.02.1986 по 12.05.1986 на Північно-донецькому домобудівельному комбінаті - 03 місяці 10 днів; з 05.06.1986 ро 21.09.1986 у медико-санітарній частині СВО «Азот» - 03 місяці 17 днів, з 01.11.1990 по 27.12.1992 у кооперативі «Рабиця» - 02 роки 01 місяць 27 днів;
за довідкою Комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» від 24 травня 2019 року № 2-390 - 01 рік 01 місяць;
періоди здійснення підприємницької діяльності на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 1117636, свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, виданого виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ             № 202056, повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, довідки ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року, враховуючи довідку УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 25 квітня 2019 року № 274: з 01.01.1994 по 30.06.1995, з 01.04.1996 по 31.03.1998 (загальні умови сплати), з 01.04.1998 по 30.09.1999, з 01.07.2000 по 30.09.2000 (фіксований податок), з 01.07.2003 по 31.12.2003 (єдиний податок) - загалом 05 років 09 місяців;
відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування періоди страхового стажу, за які сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а саме: періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2007 - 06 місяців 24 дні, з 01.01.2010 по 30.06.2010 - 01 місяць 20 днів, з 01.07.2010 по 30.09.2014 - 04 роки 03 місяці; період одержання допомоги по безробіттю у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості з 24.04.2015 по 17.04.2016 - 11 місяців 24 дні (а.с. 15-16).
Також у цьому листі вказано, що за наявними документами та з урахуванням умовно зарахованих періодів здійснення підприємницької діяльності, стаж роботи позивача складає 22 роки 09 днів, при необхідному 26 років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058 по досягненню 60-річного віку.
Вказані відомості підтверджені протоколом призначення пенсії з ІКІС ПФУ: підсистема призначення та виплати пенсії (а.с. 49-51).
На виконання листа ГУПФУ в Луганській області від 22 листопада 2019 року             № 17665/02-03 за результатами розгляду Комісією з питань розгляду скарг громадян на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення скарги ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року № 952/Б-11 та у зв`язку з виявленням у мотивуючий частині рішення про відмову в призначенні пенсії від 03 жовтня 2019 року       № 1412/2019 невідповідності кількості стажу роботи для визначення права на призначення пенсії за віком матеріалами пенсійної справи рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019 абзац № 36 викладено в наступній редакції: 
«Наявний страховий стаж для обчислення пенсії складає 21 рік 2 місяці 23 дні. 
З урахуванням пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж ОСОБА_1 для визначення права на призначення пенсії складає 22 роки 9 днів»;
в абзаці № 39 цифри та слова «21 рік 2 місяці 23 дні» замінено цифрами та словами «22 роки 9 днів» (а.с. 53).
За звітом розрахунку страхового стажу до страхового стажу позивача, який складає 22 роки 09 днів, зараховано періоди: з 08.12.1976 по 16.05.1977 - 05 місяців 09 днів; з 18.05.1977 по 17.05.1979 - 02 роки; з 27.07.1979 по 10.09.1979 - 01 місяць 14 днів; з 14.11.1979 по 02.02.1981 - 01 рік 02 місяці 19 днів; з 27.02.1981 по 11.05.1982 - 01 рік 02 місяці 15 днів; з 01.03.1985 по 24.07.1985 - 04 місяці 24 дні; з 07.08.1985 по 26.12.1985 - 04 місяці 20 днів; з 03.02.1986 по 12.05.1986 - 03 місяці 10 днів; з 05.06.1986 по 21.09.1986 - 03 місяці 17 днів; з 21.11.1986 по 30.11.1987 - 01 рік 10 днів; з 01.11.1990 по 27.12.1992 - 02 роки 01 місяць 27 днів; з 01.01.1994 по 31.12.1994 - 01 рік; з 01.01.1995 по 30.06.1995 - 06 місяців; з 01.04.1996 по 31.12.1996 - 09 місяців; з 01.01.1997 по 31.12.1997 - 01 рік; з 01.01.1998 по 31.03.1998 - 03 місяці; з 01.04.1998 по 31.12.1998 - 09 місяців; з 01.01.1999 по 30.09.1999 - 09 місяців; з 01.07.2000 по 30.09.2000 - 03 місяці; з 01.07.2003 по 31.12.2003 - 06 місяців; з 01.01.2007 по 31.12.2007 - 01 рік; з 01.01.2010 по 30.06.2010 - 06 місяців; з 01.07.2010 по 30.09.2014 - 04 роки 03 місяці; з 24.04.2015 по 17.04.2016 - 11 місяців 24 дні (а.с. 52).
Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15 квітня 2013 року серії АВ № 202056 та повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області від 18.09.2014 № 652 свідчать, що  у період з 31 серпня 1993 року по 18 вересня 2014 року позивач був зареєстрованим як фізична особа-підприємець (а.с. 18, 19, 40-41).
Довідкою УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 квітня 2019 року       № 274 про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України підтверджено, що з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 30.06.1995, з 01.04.1996 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 31.12.1997, з 01.01.1998 по 31.03.1998 позивач сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України на загальних умовах сплати; з 01.04.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.07.2000 по 30.09.2000 - на умовах сплати фіксованого податку; з 01.07.2003 по 31.12.2003 - на умовах сплати єдиного податку (а.с. 10, 42).
У довідці ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року № Б-1749/14/12-32-52-03-08 вказано, що ОСОБА_1 був взятий на податковий облік як платник податків до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 03 вересня 1993 року; ФОП ОСОБА_1 у 2004-2010 роках здійснював підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку. Інформація щодо нарахованих та сплачених сум єдиного податку у 2004-2010 роках: 2004 рік нараховано та сплачено 2160,00 грн., 2005 рік - 2160,00 грн., 2006 рік - 2180,00 грн., 2007 рік - 2680,00 грн, 2008 рік - 2400,00 грн., 2009 рік - 2400,00 гр., 2010 рік - 2400,00 грн. (а.с. 11, 48).
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) за спірний період (2004-2010 роки) у Реєстрі наявні відомості про сплату позивачем страхових внесків з січня по грудень 2007 року та з січня по грудень 2010 року (а.с. 43).
За рішенням УПСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 07 листопада 2019 року б/н позивачу на період з 05 листопада 2019 року по 04 травня 2020 року призначено тимчасову соціальну допомогу для осіб, які не набули права на пенсію, в сумі 1397,33 грн. (а.с. 20).
Спірним у справі є правомірність  відмови відповідача у  призначенні пенсії позивачу за віком  у зв`язку з відсутністю страхового стажу.
За визначенням частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у  Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
За правилами частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга).
Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За змістом абзацу першого пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 встановлено, що саме орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.
Пункт 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Страховий стаж  - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV).
За положеннями ч. 2-4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).
За визначенням частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
Частина друга статті 21 Закону № 1058-IVвстановлює: на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Абзацом 5 частини третьої статті 21 Закону № 1058-IV визначено, що відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.
Підпунктом 1 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV обумовлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).
Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.
У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка у проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємницькою діяльністю, для його страхового стажу є лише сам факт сплати ним страхових внесків (єдиного внеску), незалежно від їх розміру.
З огляду на положення Указу № 727/98 фізичні особи-підприємці, які перебували на спрощеній системі оподаткування, до 01 січня 2012 року були звільнені від сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплачували його у складі єдиного податку. Як наслідок, такі особи звільнялися від обов`язку подання відомостей до Пенсійного фонду України про суми нарахованого прибутку та утриманої з них суми страхового внеску.
Як зазначалось раніше, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу за ст. 26 Закону № 1058, оскільки не зарахував до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 червня 2010 року, у зв`язку з відсутністю  довідки із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Пунктом 4 Порядку  від 12 серпня 1993 р. № 637 передбачено, що періоди  провадження    підприємницької    діяльності    із застосуванням  спрощеної  системи  оподаткування,  в тому числі із застосуванням  фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003   року   зараховуються  до  трудового  стажу  фізичних  осіб  - підприємців  на  підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької  діяльності,  а  з  1  січня  2004 р. по 31 грудня 2017  р.  за  бажанням  особи  - за умови сплати страхових внесків (єдиного  внеску)  незалежно  від суми сплачених коштів.
Суд вважає безпідставними твердження відповідача, що єдиним належним доказом сплати особою страхових внесків після 01 січня 2004 року є дані персоніфікованого обліку, оскільки адміністрування єдиного податку здійснювалося податковими органами (які неодноразово змінювали назву, при цьому визначались правонаступниками ліквідованих органів). Відповідно, допустимими доказами сплати фізичною особою-підприємцем, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, страхових внесків у складі єдиного податку у період часу до 01 січня 2012 року є також відповідні відомості з облікових баз контролюючого органу, який здійснював адміністрування єдиного податку, - Державної фіскальної служби України (на теперішній час Державної податкової служби), про що вірно зазначено судом першої інстанції. 
Наданими доказами підтверджено, що позивач у 2004-2010 роках здійснював підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку, який ним у вказаному періоді нарахований та сплачений, що підтверджено довідкою ГУ ДФС у Луганській області від 07 травня 2019 року. Відповідно, цією довідкою також підтверджено, що позивачем у 2004-2010 роках у складі єдиного податку сплачено й страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином цей період підприємницької діяльності позивача у 2004-2010 роках має бути зарахований до його страхового стажу.
Про сплату позивачем страхових внесків протягом 2007 року та 2010 року в персоніфікованому обліку відомості наявні, тому відповідачем цей період підприємницької діяльності зарахований до страхового стажу, що підтверджено розрахунком стажу позивача, здійсненим відповідачем при прийнятті рішення від 25 листопада 2019 року № 1412/2019 про внесення змін до рішення від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 (а.с. 52-53).
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд посилається на таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області рішення про відмову в призначенні пенсії, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03 жовтня 2019 року № 1412/2019 із змінами, внесеними рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 25 листопада 2019 року № 1412/2019, про відмову в призначенні пенсії. 
Як наслідок,  необхідним є зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити позивачу пенсію за віком з 05 лютого 2019 року, зарахувавши до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2009 року.
Щодо доводів апелянта стосовно пропущення позивачем  строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
За приписами частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша). 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).
Підпунктом 2 пункту 9 Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, у Кодексі адміністративного судочинства України розділ VІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту:
«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Враховуючи, що закінчення шестимісячного строку на звернення до суду з цим позовом припадає на час карантину, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 392, суд, керуючись вимогами пункту 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з цим позовом.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України).
Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції  правомірно визнав позовні вимоги  обґрунтованими та задовольнив їх в належному обсязі  частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Ухвалою від 22 червня 2020 року відстрочено позивачу сплату судового збору у цій адміністративній справі у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення в справі (а.с. 29-30).
Частина перша статті 139 КАС України передбачає: при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише з корегуванням способу захисту порушених прав позивача, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір у розмірі 840,80 грн. правомірно стягнуто до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 р.    -  залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 р.    у справі  № 360/2359/20  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                      Г.М. Міронова

Судді                                                                                                            А.В. Гайдар   

                                                                                                                    І.В. Геращенко