Ухвала
 
10 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 461/6252/18
провадження № 61-13759св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Коротенка Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року у складі колегії суддів:                      Ванівського О. М., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня         2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О. Я. за реєстровим № 3938 із застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених статтею 216 ЦК України та поверненням до попереднього правового стану і внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Галицький районний суд м. Львова рішенням від 20 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовив. Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 серпня 2018 року, шляхом накладення арешту на приміщення квартири (магазин промислових товарів) загальною площею 33,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 38645822, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 758217446101, який належить ОСОБА_2 .
Львівський апеляційний суд постановою від 25 серпня 2020 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав недійсним договір дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та              ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О. Я. за реєстровим № 3938. Скасував реєстрацію права власності на приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею 33,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі договору дарування приміщення квартири (магазину промислових товарів) загальною площею               33,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О. Я. за реєстровим № 3938. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У касаційній скарзі, поданій до Верховного  Суду 14 вересня 2020 року, ОСОБА_2 просить  скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Галицького районного суду              м. Львова. 
19 жовтня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права                         у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду                                 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується                            з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції                 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно               з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження                       за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання                                не проводиться. 
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. 
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів. 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                В. С. Жданова
 
Є. В. Коротенко