Постанова
Іменем України
 
09 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/8786/15-ц
провадження № 61-5362св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2015 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільно набутого майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що 16 грудня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Печерського районного суду міста Києва           від 10 листопада 2014 року розірвано. До реєстрації шлюбу, починаючи від грудня 2008 року сторони проживали однією сім`єю, що стверджується спільними поїздками на відпочинок до Республіки Азербайджан та Чехії. 
 
Крім того, вони спільно керували справами кафе, яке було їх сімейним бізнесом та одним з джерел прибутку. Кошти для облаштування кафе та розвитку вкладали спільно. У відповідача був безперешкодний доступ, як у довіреної особи, до її особистого банківського рахунку. Вона займалася справами кафе, а саме, здійснювала платежі, наймала персонал та виплачувала заробітну плату.
 
За час спільного проживання однією сім`єю сторонами було придбано автомобіль Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , на придбання якого вона дала кошти у розмірі 30 000,00 грн. Крім того, відповідач серед знайомих та працівників кафе представляв її як свою дружину.
 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу від грудня 2008 року до 16 грудня 2011 року, визнати автомобіль марки Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності, і виділити їй 
та визнати за нею право власності на грошові кошти, сума яких становить 50 % вартості автомобіля марки Porsche Cayenne, а також встановити та визнати майно, набуте ними за час проживання однією сім`єю та за час перебування у шлюбі, їх спільною сумісною власністю.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю (спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов`язків) у період від грудня 2008 року до 16 грудня 2011 року, а тому відсутні підстави для поділу спільно набутого майна подружжя.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
04 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 
2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків, надавши перевагу письмовим показам сторони відповідача. Суд першої інстанції не надав оцінки достатності і взаємозв?язку доказів у їх сукупності, які були подані позивачем. Судами попередніх інстанцій неправильно було застосовано норми статей 60, 74 СК України, частини четвертої статті 368, частини першої статті 389 ЦК України.
 
Доводи інших учасників справи
 
24 травня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дяденчук О. Г., через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року поновлено представнику 
 ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Печерського районного суду міста Києва.
 
25 липня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника  ОСОБА_1 - 
ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України)
 
Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі 
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 не довела, що постійно проживала із відповідачем однією сім`єю, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу.
 
Так як суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обгрунтовано вважали, що відсутні підстави для визнання автомобіля Porsche Cayenne об`єктом спільної сумісної власності; виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на грошові кошти, сума яких становить 50 % вартості автомобіля, а також встановлення та визнання майна, набутого сторонами за час проживання однією сім`єю та за час перебування у шлюбі їх спільною сумісною власністю.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська