ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8244/20 Справа № 199/2310/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 34

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 74915,75 грн., вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позов мотивовано тим, що 01 жотня 2017 року в м. Дніпро по вул. Макарова, е/о 378 сталася ДТП за участю автомобіля Nissan Almera (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 , (власник автомобіля ОСОБА_3 ) та автомобіля Hyundai Tucson (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій та власник авто - ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортний засіб Hyundai Tucson (д.н. НОМЕР_2 ), що був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №174347а7д від 15 травня 2017, отримав механічні пошкодження, розмір яких свідчить про фізичне знищення транспортного засобу. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 12.1,13.1 ПДР України (ст. 124 КпАП України). В результаті вчинення вищезгаданого правопорушення відповідачем було завдано матеріальної шкоди ОСОБА_4 , як власнику автомобіля Hyundai Tucson (д.р.н. НОМЕР_2 ). Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був застрахований в ПрАТ «СК «Дім Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) №АК7730581. Позивачем сплачено потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 174915,75 грн.. Після відшкодування збитків потерпілому, позивач звернувся до страховика винної особи в порядку регресу, який 31 серпня 2018 року здійснив виплату страхового відшкодування в межах ліміту по полісу відповідача АК7730581 - 100000 грн., у зв`язку з чим, позивач набув право звернення до відповідача з регресним позовом щодо стягнення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої шкоди, відповідно до ст. 1194 ЦК України. Відповідач в позасудовому порядку не погодився виконати зазначене зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», шкоду, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 74915 грн. 75 коп., судові витрати по справі у розмірі 1921 грн., а всього 76 836 грн. 75 коп. 
Рішення суду мотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини відповідача, наслідком якої стали дії позивача щодо відшкодування шкоди власнику транспортного засобу, недостатності страхової виплати страховика відповідача, з урахуванням аналізу вказаних норм закону, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування понесених витрат у порядку регресу з винної особи - відповідача та необхідність їх задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 01 жовтня 2017 року у м. Дніпро по вул. Макарова, е/о 378 сталася ДТП за участю автомобіля Nissan Almera (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 , (власник автомобіля ОСОБА_3 ) та автомобіля Hyundai Tucson (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій та власник авто - ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а його власнику було завдано матеріальних збитків.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року у справі 199/7497/17, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.01.2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КупАП.
Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, яким керував під час ДТП ОСОБА_1 (власник гр. ОСОБА_3 ) був застрахований в ПрАТ «СК «Дім Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) №АК7730581, встановлений ліміт відповідальності в розмірі 100 000,00 грн., франшиза -0,00 грн. (а.с.35).
Транспортний засіб потерпілого ОСОБА_4 . Hyundai Tucson (д.р.н. НОМЕР_2 ) був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №174347а7д від 15 травня 2017 року (а.с.30-33).
Відповідно до п. 29.13 Договору страхування №174347а7д від 15 травня 2017 року при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням франшизи.
Пунктом 29.8 Договору встановлено, що при повній загибелі ТЗ страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування, вартості залишків ТЗ та встановленої згідно з розділом 10 Договору франшизи. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки(у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку (а.с.30-33).
Відповідно до звіту № ZА201017 про оцінку ТЗ, вартість відновлювального ремонту ТЗ Hyundai Tucson (д.р.н. НОМЕР_2 ), розрахована оцінювачем, складає 254 074,07грн. Згідно з п.24 Договору, вартість відновлення ТЗ перевищує 70% страхової суми, а тому вважається, що це повна загибель автомобіля. В даному випадку страховиком ремонт визнано економічно не доцільним (а.с.14-18).
Відповідно до страхового акту № АХА2259139 від 13 листопада 2017 року та умов Договору страхування № 174347а7д від 15 травня 2017 року розмір страхового відшкодування склав 174 915,75 грн. (395000 грн. – вартість застрахованого автомобіля на момент укладення договору, 0,00 грн. – франшиза, 14934,25 грн. – сума знецінення до дати ДТП, 205150 грн. – ринкова вартість ТЗ після ДТП, згідно відомостей онлайн-аукціону з продажу автомобілів ТОВ «Аудатекс Україна), яке ПрАТ «CK «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно Заяви Страхувальника від 02 жовтня 2017 на СТО згідно платіжного доручення № 389 539 від 14 листопада 2017 року (а.с. 9, 12, 13, 26).
Сторонами не оспорюється, що 31 серпня 2018 року ПрАТ «СК «Дім Страхування», на користь позивача, за заявою від 21 березня 2018 року, було здійснено виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 100 000 грн., згідно ліміту за полісом № АК7730581.
Як вбачається з матеріалів справи, страховиком потерпілої особи було виплачено в якості страхового відшкодування суму коштів, яка є різницею між вартістю ТЗ до ДТП та після ДТП. Вартість ТЗ до ДТП обраховано страховиком згідно умов договору, зокрема розділу 16 та 24, п.29.8 розділу 29, з урахуванням знецінення ТЗ за період дії договору (втрати вартості ТЗ від її розміру на дату підписання договору до дати страхового випадку (ДТП), що в свою чергу свідчить про незгоду потерпілого із визнанням транспортного засобу фізично знищеним та відсутності факту передачі залишків транспортного засобу позивачу. Наданий ПрАТ «СК «АХА Страхування» розрахунок розміру страхового відшкодування, також свідчить про те, що він виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. Однак, з прийнятим рішенням ПрАТ «СК «АХА Страхування» та з виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування, потерпілий ОСОБА_4 погодився.
Як було встановлено судом, ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Дім Страхування», відповідно до укладеного з договору (полісу № АК7730581) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складав 100 000 грн., сплачених в повному обсязі в порядку регресу позивачу, в свою чергу розмір невідшкодованих збитків складає 74 915,75 грн.
Таким чином, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому в розмірі 74 915,75 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини відповідача, наслідком якої стали дії позивача щодо відшкодування шкоди власнику транспортного засобу, недостатності страхової виплати страховика відповідача, з урахуванням аналізу вказаних норм закону, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування понесених витрат у порядку регресу з винної особи - відповідача та необхідність їх задоволення. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає наведеним вище нормам закону.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.
Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону страхувальники – це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Доводи апелянта про те, що суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та пояснень, неправильно визначився з виниклими між сторонами правовідносинами та з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доводи апелянта про те, що вирішуючи спір щодо розміру шкоди судом застосована ст.993 ЦК України та ст. 27 ЗУ “Про страхування” згідно з якими необхідно виходити з різниці між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, а вартість транспортного засобу до ДТП визначається як обрахована страховиком відповідно до умов добровільного страхування, в той час як даний висновок суперечить висновкам Верховного Суду, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки сума, яка була стягнута за рішення суду обґрунтована, що вірно встановлено рішенням суду першої інстанції, яка перевірена й колегією суддів апеляційного суду.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовився досліджувати докази, колегія суддів відхиляє, оскільки вирішуючи справу по суті, районний суд перевірив всі докази, які наявні в матеріалах справи та надав їм оцінку.
В той час, як відповідачем не надано доказів іншої оцінки вартості автомобілю, то суд першої інстанції на підставі закону та оцінених у справі доказах ухвалив судове рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2   – залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Л.О. Каратаєва
Т.Р. Куценко