Постанова 
Іменем України
16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 520/16134/19
провадження № 61-22518св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Андрій Олександрович,
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - Мале колективне підприємство «Мрія-2»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,       
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
У серпні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А. О. (далі - приватний виконавець) звернувся до суду першої інстанції зі заявою, в якій просив вирішити питання щодо затвердження мирової угоди від 05 серпня 2019 року, яку укладено між сторонами виконавчого провадження ВП № 59709633 у процесі виконання ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, виданої Київським районним судом м. Одеси 02 серпня 2019 року у справі № 520/16134/19.
Заява мотивована тим, що у приватного виконавця на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження ВП № 59709633 з примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, виданої Київським районним судом м. Одеси 02 серпня 2019 року у справі №520/16134/19, відповідно до якої підлягає стягненню з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1  заборгованість в сумі 1 414 000,00 грн. Приватний виконавець вказував про те, що йому надійшла спільна заява сторін виконавчого провадження разом із мировою угодою від 05 серпня 2019 року, що і стало підставою для звернення до суду із цією заявою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року заяву приватного виконавця задоволено.
Затверджено мирову угоду, укладену 05 серпня 2019 між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_3 на таких умовах:
«1. Стягувач, ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з боржника, ОСОБА_3 , суми заборгованості, встановленої ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2019 у справі № 520/16134/19, у розмірі 1 414 000,00 грн в обмін на 1/2 частини магазину змішаної торгівлі, загальна площа 1171.7 кв. м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127827751103, яка належить на праві приватної спільної часткової власності боржнику, ОСОБА_3 .
2. Боржник, ОСОБА_3 відмовляється від належної йому на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частини магазину змішаної торгівлі, загальна площа 1171.7 кв. м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127827751103, на користь стягувача, ОСОБА_1 . 
3. Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини магазину змішаної торгівлі, загальна площа 1171.7 кв. м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127827751103, яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності.
4. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини магазину змішаної торгівлі, загальна площа 1171.7 кв. м, літ. «Б», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 127827751103.
5. Стягувач, ОСОБА_1 гарантує, що у випадку належного виконання цієї Мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до боржника, ОСОБА_3 з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.
6. Боржник та стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї мирової угоди, кожна сторона несе самостійно.
7. Розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки стягувач (позивач), з одного боку, та боржник (відповідач), з іншого боку, засвідчують, що вони не мають і не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих питань та претензій щодо даного спору.
8. Боржник і стягувач заявили, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі і держави.
9. Стягувач та боржник також домовилися, що наслідком набуття чинності цією мировою угодою відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
10. Сторони підтвердили, що ця мирова угода підписана добровільно, не порушує їх права і охоронювані законом інтереси, а також не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб».
Ухвала мотивована тим, що відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.
Мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, здійснена в інтересах обох сторін, виконання ними умов мирової угоди не порушує і не суперечить інтересам сторін.
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року про затвердження мирової угоди, Мале колективне підприємство «Мрія-2» (далі - МКП «Мрія-2») подало апеляційну скаргу.
04 листопада 2019 року  МКП «Мрія-2» також звернулося до апеляційного суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у справі, а саме: заборонити усім державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які відповідно до законодавства уповноважені здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, - проводити будь-які реєстраційні дії щодо внесення відомостей стосовно реєстрації ухвали Київського районного суду м. Одеси 07 серпня 2019 року  у справі № 520/16134/19 щодо затвердження мирової угоди між   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року заява МКП                «Мрія-2» про вжиття заходів забезпечення позову у справі задоволена частково.
Вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі № 520/16134/19 шляхом заборони усім державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які відповідно до законодавства уповноважені здійснювати будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, - проводити будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, розташованого за адресою:     АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті.
Ухвала суду апеляційної інстанції про вжиття заходів забезпечення позову мотивована тим, що оскаржувана ухвала про затвердження мирової угоди, на думку МКП «Мрія-2», порушує його право власності на спірне нерухоме майно, розташоване за адресою:   АДРЕСА_1 . Зазначене майно належить МКП «Мрія-2» на підставі свідоцтва про право власності від 10 серпня 2010 року та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2013 року за № 2039898. МКП «Мрія-2» вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року, оскільки сторонами у справі можуть бути вжиті дії щодо подальшої перереєстрації спірного майна.
Короткий зміст касаційних скарг 
У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року, у якій вона просила скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення про відмову у забезпеченні позову. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року обґрунтована тим, що МКП «Мрія-2» оскаржує порядок виконання рішення у справі, в якій участі не брало і ніякого відношення до цих правовідносин не має. Позови у справах, які судом першої інстанції об`єднані в одне провадження, заявлені ОСОБА_1 
МКП «Мрія-2» з позовом до суду не зверталось, позов у об`єднаній цивільній справі не стосується цього підприємства.
Жодна норма ЦПК України не передбачає можливість забезпечення апеляційної скарги.
Суд не пересвідчився, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити, чи унеможливити виконання рішення суду, проігнорував відсутність реальних інтересів та відсутність порушеного права МКП «Мрія-2» при розгляді заяви.
Суд не звернув уваги, що право власності МКП «Мрія-2» на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 04 вересня 2019 року.
Заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливить виконання рішення суду у майбутньому. Не наведено посилань, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження спірного нерухомого майна, оскільки відчужити його може тільки власник, тобто сам заявник МКП «Мрія-2».
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року МКП «Мрія-2» просило залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішення заяви про забезпечення позову, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року.
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного);3) окремого провадження.
Верховний Суд зазначає, що основною формою судового провадження є позовне провадження. Позовне провадження поділяється на загальне та спрощене, що застосовується до окремих категорій спорів, пріоритетом у розгляді яких є швидкість. 
Відповідно до частин першої та другої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Верховний Суд зазначає, що позов як матеріально-правова вимога заінтересованої або іншої уповноваженої на те особи до суду про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, пред`являється через суд в порядку позовного провадження. Процесуальною формою позову є позовна заява, в якій, відповідно  до частини першої статті 175 ЦПК України, позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити: зокрема відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (пункт 7 частини другої статті 175 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Аналіз положень статті 149 ЦПК України дає підстави  зазначити, що основним завданням забезпечення позову є попередження можливого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду і, відповідно, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися. 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.
Системний аналіз вказаних норм цивільного процесуального закону дає підстави дійти висновку, що  забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.
Згідно з статтею 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.
Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.
Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.
У цій справі приватний виконавець звернувся до суду першої інстанції зі заявою, в якій просив вирішити питання щодо затвердження мирової угоди від 05 серпня 2019 року, яку укладено між сторонами виконавчого провадження ВП № 59709633 у процесі виконання ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, виданої Київським районним судом м. Одеси 02 серпня 2019 року у справі № 520/16134/19.
МКП «Мрія-2», як особа, яка подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції про затвердження мирової угоди порушено її права, просило вжити заходи забезпечення позову, обгрунтовуючи її порушенням права власності на  належне підприємству майно.
Суд апеляційної інстанції, задовольнивши цю заяву, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2019 року, оскільки сторонами у справі можуть бути вжиті дії щодо подальшої перереєстрації спірного майна.
Суд апеляційної інстанції не виклав мотиви, чому  вжив заходи забезпечення позову на стадії звернення судового рішення до виконання,  на якій вирішуються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та  рішень інших органів (розділ VI ЦПК України), оскільки  такі можуть бути вжиті за умови  звернення до суду з позовом та подання відповідної заяви.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви МКП      «Мрія-2» про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до цивільного процесуального закону.
Верховний Суд зауважує, що  для захисту порушених прав МКП «Мрія-2»  має право подати позов і просити суд вжити заходи забезпечення позову.
У заяві, поданій до Верховного Суду 17 серпня 2020 року, ОСОБА_1 просила відзив МКП «Мрія-2» залишити без розгляду, оскільки копію  вона не отримувала.
Відповідно до частини четвертої статті 395  ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Згідно з додатками до відзиву, його копія направлена іншим учасникам справи, що підтверджується накладними та описом вкладень від 20 січня 2020 року. Підстави залишення відзиву без розляду відсутні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її скасування та ухвалення нового рішення. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За подання до суду фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду, ставка судового збору встановлюється у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 грн.
Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат, то судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладається на         МКП  «Мрія-2».
Керуючись статтями 141, 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року скасувати, постановити нову.
У задоволенні заяви Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 04 листопада 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 520/16134/19 відмовити.
Стягнути з Малого колективного підприємства «Мрія-2» на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді касаційної інстанції у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.       
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко