ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12694/17                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2020 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Т.І., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Приватного нотаріуса Тоцької О.В., Приватного нотаріуса Каплуна Ю.В., за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

Підприємство "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Т.І., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Приватного нотаріуса Тоцької О.В., Приватного нотаріуса Каплуна Ю.В., за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 в якому просило: 
- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна (нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1 ), з прилюдних торгів, серія та номер 1102, видане 30.05.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяною Іванівною.
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області (на сьогоднішній день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу) Тоцькою Ольгою Володимирівною 29.07.2013 року індексний номер 4485388.
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем 17.01.2014 року індексний номер 10036178.
- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації) внести до Державного реєстру прав записи про скасування державної реєстрації прав:
- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): індексний номер 2713326 від 30.05.2013 року;
- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення приватного нотаріуса Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Тоцької Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2013 року індексний номер 4485388;
- права власності на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про державну реєстрацію прав від 17.01.2014 року індексний номер 10036178.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року провадження у справі - закрито.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У той же час, згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». 
Відповідно до частин першої та третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.
Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постановах по справі №807/719/15 від 29 серпня 2018 року та по справі №815/6945/16 від 27 червня 2018 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.
Судом встановлено, що Підприємство "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" є власником нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1, на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2010р., ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.06.2010р. про виправлення помилок та роз`яснення постанови в адміністративній справі.
Як вбачається з тексту позовної заяви, вимоги позивача щодо скасування рішень відповідачів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовані тим, що оспорювані рішення порушують право власності Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" на нерухоме майно.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері права власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного/ корпоративного права та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на нерухоме майно), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Пункт 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Підприємства "Основа" громадської організації Товариства книголюбів "Основа" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк