справа № 991/7828/20
провадження №11-сс/991/858/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м.Київ

       Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, 
ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_5 за №38 від 05 вересня 2020 року.
Висновки слідчого судді щодо відмови у задоволенні скарги мотивовані тим, що у заяві №38 від 05 вересня 2020 року ОСОБА_5 не вказав конкретні факти, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, що стало підставою для невнесення відомостей до ЄРДР.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 12 жовтня 2020 року звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої, посилаючись на порушення норм процесуального законодавства, зазначає, що замість оцінки забезпечення виконання вимог ст.214 КПК Директором НАБУ при отриманні заяви, слідчий суддя вдався до проведення досудового розслідування відомостей заяви, не маючи у матеріалах провадження витягу з ЄРДР.
При цьому, слідчий суддя, проігнорувавши вимоги норм процесуального права щодо поняття юридичної сили, взяв до уваги постанову Великої Палати ВС від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18) та постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18), які на думку ОСОБА_5 суперечать положенням ч.ч.2, 3 ст.214 КПК, та надав їм вищої юридичної сили ніж КПК, натомість слідчий суддя застосувати правову позицію за ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11 жовтня 2019 року у справі №910/377/19 щодо ідентичних обставин справи та вимог ст.214 КПК. 
У зв`язку з викладеним,  ОСОБА_5  за апеляційною скаргою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити скаргу (повернути справу для розгляду судом першої).
Також до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, в обґрунтування якого особа зазначає, що строк оскарження ним пропущений внаслідок отримання повного тексту ухвали від 05 жовтня 2020 року лише 12 жовтня 2020 року.

Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_5 не з`явився в судове засідання, про час та місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення апеляційного розгляду на час проведення судового засідання не надав.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників судового провадження.
Мотиви суду.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду відповідно до ч.1 ст.117 КПК України.
У випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказані обставини за їх клопотанням можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому частиною 1 статті 117 КПК (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18).
Враховуючи те, що з матеріалів судового провадження вбачається, що 05 жовтня 2020 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_5 слідчим суддею оголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, повний текст якої отримано особою, яка подала апеляційну скаргу, лише 12 жовтня 2020 року, колегія суддів вважає за можливе вважати зазначені обставини як об`єктивні перешкоди для подання апеляційної скарги у встановлений строк через необізнаність зацікавленої особи з мотивами прийнятого судового рішення, а отже поважною причиною пропущення строку на апеляційне провадження, у зв`язку з чим, з метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження та на доступ до правосуддя, вважає за необхідне клопотання захисника задовольнити, строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 жовтня 2020 року поновити.
Надаючи оцінку зазначеним в апеляційній скарзі та доповненнях до неї обставинам, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст.9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
На досудовому провадженні згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
З матеріалів судового провадження вбачається, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, в обґрунтування якої вказав на порушення уповноваженою особою НАБУ вимог ст.214 КПК щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою за №38 від 05 вересня 2020 року.
При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 05 жовтня 2020 року щодо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, при цьому, оцінюючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, суд враховує таке.
Чинним КПК закріплено процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).
Проте така процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).
Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139). Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.
Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18), за якою "...положеннями ст.3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....."
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
В аспекті викладеного такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 від 17 червня 2020 року, згідно з п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».
Також, колегія суддів ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року в справі №818/15/18 та від 30 січня 2019 року в справі №818/1526/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя повинен з`ясувати наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог положень ст.214 КПК, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правомірно встановлено, що в поданій 05 вересня 2020 року заяві про вчинення кримінального правопорушення  ОСОБА_5  не вказано конкретні факти, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, з чим закон безпосередньо пов`язує внесення відомостей до ЄРДР, зокрема уповноважених осіб НАБУ, що стало підставою для невнесення відомостей до ЄРДР. 
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчим суддею надана відповідна правова оцінка на підставі наявних матеріалів, та правильно встановлено, що всі дії, описані ОСОБА_5 за фактом розгляду Конституційним Судом України конституційного подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.375 КК, вчинені суддею Конституційного Суду України у межах наданих йому законом повноважень, а тому такі дії були виконані у зв`язку з реалізацією функцій цієї державної інституції, як наслідок не суперечать закону, тобто фактично вони не містять ознак кримінального правопорушення.
Таким чином, відомості заяви ОСОБА_5 про вчинені кримінальні правопорушення не підлягають внесенню до ЄРДР уповноваженими особами НАБУ.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя в порушення вимог процесуального закону щодо поняття юридичної сили, взяв до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18) та постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18) та надав їм вищої юридичної сили ніж КПК, а також значення ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11 жовтня 2019 року (справа №910/377/19) щодо ідентичних обставин справи та вимог ст.214 КПК, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла такого висновку.
Одним із пріоритетних завдань судів, окрім «ставлення крапки» в конкретному спорі, є створення за рахунок мотивів та обґрунтувань, викладених у рішеннях, певної правової визначеності в наслідках, які можуть настати, якщо спірне питання в подібній ситуації потрапить до суду. Тому в п.4 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено принцип єдності судової практики, як один із тих, що має забезпечувати єдність системи судоустрою.
Відповідно до положень ч.1 ст.36 вказаного закону компетенцію забезпечення єдності практики покладено на Верховний Суд. При цьому, крім забезпечення «єдності», у зазначеній нормі законодавець також передбачив забезпечення «сталості» судової практики, що, вочевидь, мало би сприяти її прогнозованості, втілення принципу правової визначеності (res judicata) та реалізації доктрини сталості правосуддя (jurisprudence constante).
Таким чином, у законі йдеться про певний вид судових рішень, дія яких має вплив на значно ширшу «аудиторію», ніж рішення місцевих та апеляційних судів, — постанови Верховного Суду. Обов`язковість їх урахування (преюдиціальність) передбачена не лише для учасників справи, а й для інших судів та всіх суб`єктів владних повноважень при застосуванні норми права, щодо якої Верховний Суд у постанові в конкретній справі виклав правовий висновок (чч.5, 6 ст.13 закону «Про судоустрій і статус суддів»).
У зв`язку з цим, викладені в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11 жовтня 2019 року висновки судів не є джерелом права та не мають преюдиціального значення для слідчого судді при розгляді скарги ОСОБА_5 , а тому посилання на них є безпідставними.
Отже, ухвала слідчого судді постановлена згідно з нормами кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в ній наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення такого рішення.
В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи ОСОБА_5 , які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. 
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6§1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги процесуального законодавства, порушень інших норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними адвокатом в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 підлягають залишенню без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 117, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження ухвали Вищого антикорупційного суду від 05 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________                 _____________                 ______________
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                 ОСОБА_3