ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №814/3855/15
адміністративне провадження №К/9901/33655/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Шевцової Н.В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трафік ОСК" про визнання дій неправомірними, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року (головуючий суддя - Шевчук О.А., судді - Зуєва Л.Є., Федусик А.Г.)  у справі №814/3855/15, -
у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати дії посадових осіб Корабельного відділу державної виконавчої служби ММУЮ щодо неналежного збереження описаного та арештованого майна згідно акту від 16.02.2010 серія АА №611466, а також щодо укладання 16.02.2010 між Корабельним відділом ДВС ММУЮ, як поклажодавцем та ТОВ «Трафік ОСК», як зберігачем, договору про зберігання майна та щодо передачі на зберігання описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_1 юридичній особі ТОВ «Трафік ОСК» - незаконними та неправомірними. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спочатку майно, описане  в акті від 16.02.2010 серія АА №611466, було передане на відповідальне зберігання фізичній особі, представнику ТОВ «Трафік ОСК»  - ОСОБА_2. , однак в той же день було незаконно укладено між Корабельним відділом ДВС ММУЮ, як поклажодавцем, та ТОВ «Трафік ОСК», як зберігачем, договір про відповідальне зберігання майна. Таким чином, на думку позивача, вказані дії сприяли розтраті, відчуженню, приховуванню описаного майна боржника ОСОБА_1 , оскільки законодавством передбачено кримінальну відповідальність саме фізичної особи за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт або яке описано чи підлягає конфіскації, в той час як юридичну особу притягнути до кримінальної відповідальності за вчинення такого злочину неможливо (стаття 388 КК України).
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.             
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що у відповідача були всі підстави для опису майна боржника та передачі цього майна на відповідальне зберігання іншим особам, призначеним державним виконавцем, а питання щодо того, ким було втрачено майно: ТОВ «Трафік ОСК» чи посадовими особами ДВС в цій справі не розглядається.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року скасовано.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Корабельного відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трафік ОСК" про визнання дій неправомірними - залишено без розгляду.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що позивач хоч і не була присутня при укладенні договору відповідального зберігання 16.02.2010, однак про вчинені дії відповідачем знала з 2013 року, коли ознайомилась з матеріалами справи, крім того, в травні 2014 року - з листа Головного управління юстиції у Миколаївській області, який був адресований на її адресу, проте звернулась до суду тільки 13 жовтня 2015 року, тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду. Колегія суддів не прийняла до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що до суду вона не зверталась, так як вважала, що її права будуть захищені у кримінальному провадженні, оскільки це не перешкоджало їй оскаржити дії відповідача у встановлений законом строк в судовому порядку.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
13 лютого 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року, в якій позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник вказує, що нею було отримано постанову державного виконавця від 27 квітня 2015 року про залучення працівників правоохоронних органів до проведення виконавчих дій, у зв`язку з чим позивач і почала вживати заходи щодо з`ясування підстав повторного опису належного їй майна. Вважає дії відповідача щодо передачі належного їй майна на зберігання юридичній особі протиправними. Вказує, що з матеріалами зведеного виконавчого провадження позивач ознайомилась лише у 2015 році. Зазначає, що протягом 3 років вона чекала від правоохоронних органів вчинення заходів, спрямованих на пошук зниклого належного їй майна, проте 26.06.2015 Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області винесено постанову про закриття кримінального провадження. Вважає, що у апеляційного суду були відсутні підстави з власної ініціативи залишати позовну заяву без розгляду. Також вказує на наявність підстав для поновлення пропущеного нею строку звернення до суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що    на примусовому виконанні у Корабельному відділі ДВС Миколаївського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з позивача, ОСОБА_1 , коштів.
09.02.2010 боржнику ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця про те, що 16.02.2010 о 10:00 год. державним виконавцем будуть проведені виконавчі дії за адресою: АДРЕСА_1 , боржнику запропоновано бути присутнім під час проведення виконавчих дій.
16.02.2010 державним виконавцем Корабельного відділу ДВС ММУЮ було описано та арештовано рухоме майно боржника (акти опису й арешту майна від 16.02.2010 року серія АА № 611466, 611467). В актах зазначено, що майно прийняв представник ТОВ «Трафік»- заступник директора ОСОБА_2 
16.02.2010 між відповідачем, Корабельним відділом ДВС ММУЮ, як поклажодавцем, та ТОВ «Трафік ОСК», як зберігачем, укладено договір відповідального зберігання, відповідно до якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, визначене в акті опису і арешту майна від 16.02.2010, серія АА  №611466. Зазначене майно передано ТОВ «Трафік ОСК» 16.02.2010, що підтверджується Актом прийняття передавання майна (додаток до договору відповідального зберігання від 16.02.2010). І договір, і акт прийняття- передавання підписані ОСОБА_3 , який є директором.
В подальшому відповідачем 04.10.2012 державним виконавцем складено акт, в якому зазначено, що при перевірці належного зберігання описаного та арештованого майна встановлено відсутність майна боржника, описаного 16.02.2010.
Матеріали справи містять інформацію, що на сьогоднішній день тривають:
- кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12012160050000096 від 27.11.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 388 КК України стосовно відповідального зберігання майна ТОВ «Трафік ОСК» відповідно до договору 16.02.2010. 05.10.2012 Корабельним ДВС ММУЮ виявлено відсутність майна, яке передавалось.  ТОВ «Трафік ОСК»  зберігало майно в орендованих у ТОВ УМКТ «Галицино» приміщеннях, розташованого за адресою: вул. Набережна, 56, с. Галициново, Жовтневий район, Миколаївська область. У звязку із закінченням договору оренди між ТОВ «Трафік ОСК» та ТОВ УМКТ «Галицино», ОСОБА_4 , директор ТОВ «Трафік ОСК» 05.07.2011 передав начальнику Корабельного ДВС ММУЮ Антоненку Д.А. письмове повідомлення про неможливість зберігання майна, але ніякої відповіді не отримав. Охорону майна забезпечив до кінця липня 2011, хто в подальшому здійснював охорону території ТОВ УМКТ «Галицино», йому невідомо. Відтак, договір відповідального зберігання 05.07.2011 втратив свою чинність;
-кримінальне провадження стосовно працівників ДВС, зареєстроване в ЄРДР за №12015150050003146 щодо незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації.
Як встановив суд апеляційної інстанції, 19.02.2013 ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами зведеного виконавчого провадження, в якому містяться всі документи, зокрема договір відповідального зберігання від 16.02.2010, який укладений між ТОВ "Трафік ОСК" та відділом ДВС (т. 1 а.с. 237). Крім того, листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 22.05.2014 на адресу ОСОБА_1 надіслано лист, в якому відповідач сповіщає, що 16.02.2010 між ТОВ «Трафік ОСК» в особі директора ОСОБА_4 та відділом ДВС укладено договір відповідального зберігання, за яким частину описаного та арештованого майна передано на подальше зберігання директору ТОВ «Трафік ОСК» ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 129).
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Згідно до ч. 1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 ст. 181 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до  Кодексу адміністративного судочинства  (далі -КАС України), внесені  Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим  Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Позивач в поданій касаційній скарзі посилається на відсутність у суду апеляційної інстанції повноважень з власної ініціативи залишити апеляційну скаргу без розгляду. Проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції) постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу. З аналізу наведеної норм слідує, що подання позовної заяви з пропуском строку звернення до суду на будь-якій стадії адміністративного процесу має наслідком залишення судом такої позовної заяви без розгляду, якщо суд не визнає причини пропуску строку звернення до суду поважними. 
Щодо наявності поважних причин пропуску позивачем десятиденного строку для звернення до суду з цим позовом Суд звертає увагу на таке.
Як встановив суд апеляційної інстанції, ОСОБА_1 в адміністративному позові просила поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк для звернення до суду з вказаним позовом. Підставою для поновлення строку позивачем зазначено, що саме 26.06.2015 в день отримання постанови про закриття кримінального провадження вона дізналась, що її майно безнадійно втрачено саме через незаконні дії та бездіяльність посадових осіб Корабельного ВДВС ММУЮ, які полягали у неналежному збереженні описаного та арештованого майна згідно акту від 16.02.2012 серії АА №611466, а не через винні дії посадових осіб ТОВ «Трафік ОСК». В поданій касаційній скарзі позивач вказала, що нею було отримано постанову державного виконавця від 27 квітня 2015 року про залучення працівників правоохоронних органів до проведення виконавчих дій, у зв`язку з чим вона почала вживати заходи щодо з`ясування підстав повторного опису належного їй майна. 
Колегія суддів зауважує, що за загальним правилом, яке міститься у статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції), початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець пов`язав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають бути передбачені законом.
При цьому, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність  підтверджених належними доказами поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій. 
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».
Суд звертає увагу на зміст сформованих позивачем позовних вимог. Позивач у цій справі просить визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо неналежного збереження описаного та арештованого майна згідно акту від 16.02.2010 серії АА №611466, а також щодо укладання 16.02.2010 з ТОВ «Трафік ОСК» договору про зберігання майна та передачі на зберігання описаного та арештованого майна. Водночас, відповідно до встановлених судами обставин, саме вказані дії були предметом кримінальних проваджень, зареєстрованих за заявами позивача ще у 2012 році. При цьому, обставини закриття кримінального провадження не можуть бути підставою для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, адже, як обґрунтовано вказав суд апеляційної інстанції,   позивач була обізнана про вчинення відповідачем вищенаведених дій та не була позбавлена права оскаржити ці дії у встановлений законом строк в судовому порядку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджує висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач, будучи обізнаною про вчинені відповідачем спірних дій з 2013 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, та у травні 2014 року згідно з листом Головного управління юстиції у Миколаївській області, звернувшись до суду 13 жовтня 2015 року пропустила встановлений КАС України строк звернення до суду. 
Отже, враховуючи те, що скаржником не було наведено жодних доводів, які б свідчили про наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а саме звернення до суду з позовом, апеляційний суд правомірно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого КАС України строку звернення до суду. 
Таким чином, Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції при скасуванні постанови суду першої інстанції та постановленні ухвали про залишення позову без розгляду не допустив жодних порушень норм процесуального законодавства.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено. 
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі 814/3855/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська   Н.В. Шевцова