Ухвала
29 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 544/1061/19
провадження № 61-14726ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Пирятинська міська рада Полтавської області про визнання права власності на будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва, та витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
08 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від                        14 вересня 2020 року у вказаній справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги - десять днів з дня вручення цієї ухвали.
24 жовтня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1  надіслав уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, з таких підстав.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга із зазначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК Українивизначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається скаржнику, якщо він не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом. 
В уточненій касаційній скарзі відповідач підставою касаційного оскарження зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах щодо визнання права власності у порядку спадкування на будівельні матеріали, не вказуючи конкретну норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду. 
Таке обґрунтування касаційної скарги не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої Верховний суд ще не робив своїх висновків. 
Оскільки в уточненій касаційній скарзі, поданій ОСОБА_1 на виконання ухвали суду касаційної інстанції про залишення цієї скарги без руху з підстав невідповідності її змісту вимогам цивільного процесуального закону щодо зазначення підстав касаційного оскарження, не усунуто зазначеного недоліку, касаційну скаргу відповідно до вимог частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України належить визнати неподаною і повернути скаржнику. 
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Пирятинська міська рада Полтавської області про визнання права власності на будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва, та витребування майна з чужого незаконного володіння визнати неподаною та повернути скаржнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            М. М. Русинчук