Ухвала
 
23 листопада 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 307/3934/18
провадження № 61-16184ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю.,                вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула Івана Івановича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про вирішення питання про звернення стягнення на земельну ділянку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Крегул І. І. звернувся до суду з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на земельну ділянку.
 
Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 57619398 із примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 11 січня 2018 року № 586 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 149 000,00 грн. Приватний виконавець вжив необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, 06 листопада 2018 наклав арешт на майно боржника, а також з`ясував, що за боржником зареєстровано 1/2 частини житлового будинку загальною площею 161,5 кв. м по АДРЕСА_1 . За наявними офіційними даними щодо земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, площею 0,1259 га, відомості про зареєстровані речові права відсутні. Водночас ділянка має кадастровий номер 2124481200:05:001:0048 і зареєстрована у Відділі Держгеокадастру в Тячівському районі. У боржника відсутнє рухоме майно та грошові кошти, на які може бути звернено стягнення, відсутні банківські рахунки.
 
Посилаючись на ці обставини, приватний виконавець Крегул І. І. просив вирішити питання про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1259 га, кадастровий номер 2124481200:05:001:0048, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що зареєстрована Відділом у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Тячівського районного суду від 24 грудня 2018 року у задоволенні подання приватного виконавця Крегула І. І. відмовлено. 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця Крегула І. І. задоволено. Ухвалу Тячівського районного суду від 24 грудня 2018 року скасовано. Подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула І. І. про вирішення питання про звернення стягнення на земельну ділянку задовольнити, дозволено приватному виконавцю Крегулу І. І. звернення стягнення на земельну ділянку, право власності ОСОБА_2 на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, площею 0,1259 га, кадастровий номер 2124481200:05:001:0048, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), зареєстровану в Державному земельному кадастрі Відділом у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 02 червня 2017 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на те, що вона не була учасником справи, проте оскаржуваною постановою порушено її права на земельну ділянку, просить її скасувати.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне провадження, посилаючись на те, що оскільки вона не була залучена до участі у справі, про судові засідання у справ її повідомлено не було, копії судових рішень їй не направлялись, тому причини пропуску строку на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року вважає поважними.
 
Частиною четвертою статті 389 ЦПК України передбачено право особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подати касаційну скаргу на судове рішення, у разі, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що дізналась про існування оскаржуваної постанови апеляційного суду у процесі розгляду справи № 307/2208/17, зокрема з витягу з державного реєстру речових прав на майно про реєстрацію права власності від 08 липня 2019 року № 172980497, згідно з яким право власності на земельну ділянку площею 0,1259 га, кадастровий номер 2124481200:05:001:0048, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набула ОСОБА_3 на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 307/3934/18.
 
Разом з тим, доказів на підтвердження своїх доводів заявником до суду не надано. Зокрема коли саме було долучено витяг від 08 липня 2019 року № 172980497 до матеріалів справи № 307/2208/17 та коли ОСОБА_1 ознайомилась з його змістом, і як наслідок - стало відомо про існування оскаржуваної постанови. Також не вказано доводи та відповідні докази на підтвердження відсутності можливості у скаржника дізнатись про оскаржуване судове рішення значно раніше, у тому числі з Єдиного державного реєстру судових рішень, де воно було оприлюднено 07 травня 2019 року.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Отже, процесуальний обов`язок доказування та подання відповідних доказів покладений саме на учасника справи.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (§ 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловик проти України», заява № 15123/03).
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41, рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (§ 34, рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06, № 35548/06).
 
ЦПК України не визначений конкретний перелік причин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
 
Отже, подання касаційної скарги особою не залученою до участі в ній, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, не звільняє її від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження у загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність залишення касаційної скарги без руху для усунення недоліків, а саме для надання належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року.
 
Керуючись 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року залишити без руху до 23 грудня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             І. Ю. Гулейков