Постанова
Іменем України        
                    
12 листопада 2020 року                                                               
м. Київ
                                                                                
справа № 734/202/18
провадження № 61-21012св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Іванової Г. П., Бечка Є. М.,                Євстафіїва О. К.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області про поділ в натурі житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що він та ОСОБА_2 спільно користуються закріпленою за їх будинком землею, проте кожен з них має окремий вхід до своєї частини будинку і веде окреме господарство. 
Він має намір розподілити між ними земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 в натурі та приватизувати належну йому частку, отримати державний акт на право власності на землю. Проте передумовою цього є встановлення порядку користування землею.
Оскільки між ним та ОСОБА_2 не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна в порядку, передбаченому частиною третьою статті 367 ЦК України він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: поділити в натурі житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Варіанту № 3 Висновку                        № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року, та стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за відступ від ідеальних часток, половину коштів за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, а також не застосовувати сервітут для користування земельною ділянкою.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2019 року позов задоволено.
Поділено в натурі житловий будинок загальною площею 88,1 кв. м та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином:
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_1 згідно із Варіантом № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року частку, що становить 1/2 частини будинку (1-1 кухня - 12,1 кв. м, вартістю 32 742 грн, 1-2 кімната - 15,6 кв. м, вартістю 42 214 грн, ІІ веранда - 8,2 кв. м, вартістю 9 847 грн, ІІІ тамбур 3,4 кв. м, вартістю 4 083 грн, всього по житловому будинку 39,3 кв. м, загальною вартістю 88 886 грн) і надвірні будівлі та споруди (а3 - ганок, вартістю 1 702 грн, Б - сарай, вартістю 7 295 грн, П - погріб, вартістю 8 754 грн, 1/2 частина огорожі, вартістю 4 863 грн, всього по надвірним будівлям - загальною вартістю 22 614 грн), за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_2 згідно із Варіантом № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року частку, що становить 1/2 частини будинку (1-3 кімната - 22,6 кв. м, вартістю 61 155 грн, 1-4 кімната - 8,2 кв. м, вартістю 22 189 грн, 1-5 коридор - 5,3 кв. м, вартістю 14 342 грн, І веранда - 12,7 кв. м, вартістю 15 250 грн. Всього по житловому будинку 48,8 кв. м, загальною вартістю 112 936 грн) і надвірні будівлі та споруди (а2 - ганок, вартістю 2 188 грн, В - гараж, вартістю 9 726 грн,                       У - вбиральня, вартістю 1 945 грн, 1/2 частина огорожі, вартістю 4 863 грн. Всього по надвірним будівлям, загальною вартістю 18 722 грн) за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію за відступ від ідеальних часток у розмірі                            10 079 грн на користь ОСОБА_1 .
Право спільної часткової власності між співвласниками припинено.
Визначено ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою відповідно до Варіанту № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року, а саме: надано земельну ділянку площею 747,50 кв. м, яка обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-1: від точки 1, що знаходиться в місці примикання огорожі до воріт до точки 2; від точки 2 до точки 3, що знаходиться по лінії розподілу житлового будинку; від точки 3 до точки 4, довжиною 7,70 м; від точки 4 до точки 5, довжиною 2,3+2,75 м; від точки 5 до точки 6, довжиною 8,04+0,77 м; від точки 6 до точки 7, довжиною 8,60 м; від точки 7 до точки 8, довжиною 23,10 м; від точки 8 до точки 9, довжиною 1,15+9,98+1,80 м; від точки 9 до точки 10, довжиною 48,07 м; від точки 10 до точки 1, довжиною 2,85+1,93+1,12+3,86 м. Загальна площа земельної ділянки -                   747,50 кв. м.
Визначено ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою відповідно до Варіанту № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року, а саме: надано земельну ділянку площею 747,50 кв. м, яка складається із двох ділянок: перша ділянка обмежена лініями розподілу, які проходять через точку 1-2-3-4-5-14-1: від точки 1, що знаходиться в місці примикання огорожі до воріт до точки 2; від точки 2 до точки 3, що знаходиться по лінії розподілу житлового будинку; від точки 3 до точки 4, довжиною               7,70 м; від точки 4 до точки 5, довжиною 2,3+2,75 м; від точки 5 до точки 14, довжиною 4,28+5,24+6,3+5,67 м; від точки 14 до точки 1, довжиною 4,23+2,71+0,96+6,97 м, площа земельної ділянки - 168,3 кв. м, в тому числі земельний сервітут - 6,0 кв. м (першому співвласнику для обслуговування будинку 3,4 кв. м); друга ділянка обмежена лініями розподілу, які проходять через точку 13-6-7-8-11-12-13: від точки 13 до точки 6, довжиною 3,77 м; від точки 6 до точки 7, довжиною 8,6 м.; від точки 7 до точки 8, довжиною                      23,10 м; від точки 8 до точки 11, довжиною 26,18 м; від точки 11 до точки 12, довжиною 0,67+20,99 м; від точки 12 до точки 13 довжиною 10,22+7,76 м, площа земельної ділянки - 579,2 кв. м. Загальна площа земельної ділянки - 168,3+579,2 - 747,50 кв. м, в тому числі земельний сервітут 6,0 кв. м.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що запропонований експертом реальний поділ спірного житлового будинку слід проводити згідно з Варіантом № 3 Висновку                           № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року.
Земельну ділянку необхідно виділити позивачу та встановити порядок користування сторонам згідно з Варіантом № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року без встановлення земельного сервітуту при розподілі земельної ділянки по варіанту                 № 3 висновку першому співвласнику (позивачу), так як такий запропонований експертами варіант виділення та встановлення порядку користування є доцільним, і жодним чином не порушує охоронювані законом права сторін, забезпечить можливість нормального користування сторонами будинком і здійснення догляду за ним, не порушує вимог санітарних правил і протипожежної безпеки.
Також з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 компенсація за відступ від ідеальних часток.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2019 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2019 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині розподілу будинковолодіння, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав варіант                № 3Висновку № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року, запропонований експертом, оскільки саме цей варіант найбільше відповідає розміру часток співвласників у домоволодінні, фактичному порядку користування майном та рівним правам співвласників на будинок та надвірні будівлі і споруди. 
Скасовуючи рішення місцевого суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд виходив з того, що експертом не наведено будь-якого обґрунтування щодо неможливості визначення землекористування сторін без встановлення трьох земельних сервітутів та у більш зручний спосіб для обох сторін.
Отже, без встановлення земельного сервітуту для відповідача вона фактично позбавляється можливості безперешкодно використовувати свою частину земельної ділянки, позбавляється права вільного проходу з двору до городу. Відповідні позовні вимоги про встановлення сервітутів у справі не заявлені, тому апеляційний суд позбавлений можливості встановити земельні сервітути.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про поділ в натурі житлового будинку і прийняти в цій частині нову постанову про його поділ за Варіантом № 2 Висновку                         № 4649-4651/18-24 від 28 березня 2019 року. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що на порушення норм матеріального права суд, взявши за основу поділу в натурі житлового будинку третій варіант висновку судової експертизи, не врахував ту обставину, що такий варіант не відповідає фактичному користуванню власниками цього будинку.
На порушення норм процесуального права їй не було роз`яснено право подати клопотання про проведення експертизи та вона не була ознайомлена із висновком експерта, який було взято до уваги під час розгляду справи.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що всі три варіанти поділу житлового будинку є ідентичними. Різниця полягає лише в поділі надвірних будівель. При цьому тільки третій варіант розподілу домоволодіння є єдиним, який передбачає виділення кожному із співвласників по одній надвірній будівлі і саме відповідачу виділено у власність гараж, яким вона бажала користуватися і висловлювала це побажання в суді першої інстанції.
Під час розгляду справи в апеляційному суді сторонам пропонувалося здійснити обмін частинами домоволодіння, проте відповідач відмовилася, посилаючись на те, що її влаштовує розподіл будинку, однак вона бажала щоб їй були передані обидві надвірні будівлі.
Відповідач була ознайомлена із висновком експертизи, що підтверджується матеріалами справи.
Апеляційний суд неодноразово під час розгляду справи роз`яснював сторонам право на подання клопотання про призначення експертизи.
Судом у повному обсязі були з`ясовані всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, при цьому не було допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а прийняте рішення є законним і обґрунтованим. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Козелецького районного суду Чернігівської області.
06 лютого 2020 року справа № 734/202/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є власником 1/2 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 травня 2016 року, виданого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н. В., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Власником іншої 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами є відповідач ОСОБА_2 .
Житловий будинок «А» - 63,8 кв. м в цілому має такі характеристики: загальна площа - 88,1 кв. м, житлова площа - 46,4 кв. м, господарські будівлі і споруди: веранда «а» загальна площа - 24,3 кв. м, ганок «а2», ганок «аЗ», сарай «Б», гараж «В», погріб «П», вбиральня «У», ворота «№ 3», огорожа «№ 4», огорожа «№ 5».
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За нормами частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК Україниспіввласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина друга статті 370 ЦК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що різниця між варіантами розподілу домоволодіння полягає лише у розподілі надвірних будівель і споруд. За варіантом № 1 і сарай, і гараж виділяються позивачеві. За варіантом № 2 і сарай, і гараж виділяються відповідачеві, а лише варіант № 3 розподілу домоволодіння передбачає виділення кожному із співвласників по одній надвірній будівлі.
При цьому позивачу виділяється сарай, а відповідачу ОСОБА_2 гараж.
Інші два варіанти поділу передбачають виділення обох надвірних будівель одному із співвласників і залишають іншого співвласника взагалі без надвірних будівель, окрім ганку та огорожі.
За варіантом № 1 поділу позивачу ОСОБА_1 виділяються обидві господарські споруди - сарай і гараж, а відхилення від ідеальних часток співвласників при цьому є найменшим - всього на 1 592 грн.
За варіантом № 2 поділу позивач ОСОБА_1 не отримує жодної із надвірних будівель, окрім ганку та огорожі, при цьому йому виділяється менша по площі та по вартості частина житлового будинку.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що реальний поділ вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить проводити відповідно до Варіанту № 3 Висновку № 4649-4651/18-24 експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 березня 2019 року за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, оскільки в частині розподілу житлового будинку всі три варіанти не відрізняються один від одного, враховуючи, що будинок вже фактично розподілений на дві відокремлені частини з улаштуванням ізольованих квартир.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що на порушення норм процесуального права їй не було роз`яснено право подати клопотання про проведення експертизи та вона не була ознайомлена із висновок експерта, який було взято до уваги під час розгляду справи, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи цей спір суд першої інстанції відповідно до вимог процесуального права роз`яснив право сторін на подання заяви про призначення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи для підтвердження (спростування) заявлених у справі вимог.
Крім того, під час розгляду справи місцевим судом 02 травня 2019 року в судовому засіданні оголошувалася перерва для надання сторонам можливості ознайомлення із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, що підтверджується технічним записом судового засідання, який міститься у матеріалах справи.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в частині поділу в натурі житлового будинку, якою залишено без змін рішення місцевого суду в цій частині, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції в частині поділу в натурі житлового будинку.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в означеній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
Постанова Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою в касаційному порядку не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядається.
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, якою залишено без змін рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 травня                 2019 року, залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська